ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року
м. Хмельницький

Справа № 686/29912/23
Провадження № 22-ц/4820/1232/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,
секретар судового засідання Дияк Я.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Остапенко Євген Михайлович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» на додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 квітня 2024 року (суддя Мазурок О.В.).
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:
У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Брайт Інвестмент», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Остапенко Є.М., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 березня 2024 року позовну заяву задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 23.06.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, зареєстрований в реєстрі за №217753. Вирішено питання розподілу судового збору за подачу позову.
11 березня 2024 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення та стягнення судових витрат. В обґрунтування заяви вказував, що в провадженні Хмельницького міськрайонного суду перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Брайт Інвестмент», третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06.03.2024 позов ОСОБА_1 задоволено. Проте, не вирішено питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та судового збору за подачу заяви про забезпечення позову.
Зазначав, що в позовній заяві адвокатом було вказано про орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу та неможливість подання доказів надання правничої допомоги, проте такі докази будуть надані до суду протягом 5 днів з дня прийняття судом рішення та вказано орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15000 грн. 
З врахуванням наведеного просив стягнути з ТОВ «Брайт Інвестмент» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову та стягнути з ТОВ «Брайт Інвестмент» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу надану у справі № 686/29912/23 у розмірі 15000 грн.
Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 квітня 2024 року доповнено рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент», третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню наступним:
стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» на користь ОСОБА_1 15000 гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу та 536 гривень 80 копійок сплаченого судового збору.
Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Брайт Інвестмент» подало апеляційну скаргу, в якій просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про зменшення розміру заявлених судових витрат на правничу допомогу. При цьому, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Вказує, що розмір правничої допомоги (послуг), наведений в заяві про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 15000 грн, є завищеним, необґрунтованим та має неспівмірний розмір з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Судом не враховано, відсутність у адвоката каси і ведення касової книги, тому, за відсутності касової книги готівка вважається не оприбуткована, це визначено пп. 9 п. 3 розд. I Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 29.12.2017 №148, відтак відсутні докази які підтверджують фактичне здійснення судових витрат позивачем.
Крім того, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не відноситься до категорії справ незначної складності; справа не підпадає під визначення складної неординарної справи, яка потребує самостійного, з боку адвоката, напрацювання відповідних примірників документів; обсяги матеріалів у справі є незначними; кількість підготовлених процесуальних документів є незначними.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вважає, що вартість наданих послуг є помірною, відповідає складності справи та іншим критеріям, встановленим цивільним процесуальним законом в частині витрат на професійну правничу допомогу, а спроби скаржника ввести суд в оману та створити ілюзію непідтвердженості та необґрунтованості витрат на професійну правничу допомогу є відвертим зловживанням процесуальними правами. ТОВ «Брайт Інвестмент» не скористалось своїм правом на подання клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, тому суд обґрунтовано дійшов до висновку про стягнення витрат на професійну правничу допомогу на користь ОСОБА_1 в розмірі 15 000 гривень.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином. 04.06.2024 на адресу суду надійшла заява представника ТОВ «Брайт Інвестмент» Кириченко О.М. у якій остання зазначала, що вимоги апеляційної скарги підтримує в повному обсязі та просить слухати справу без участі представника ТОВ «Брайт Інвестмент».
В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Вирішуючи додатковим рішенням питання про розподіл судового збору по оплаті заяви про забезпечення позову та витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції, виходив з того, що позов задоволено у повному обсязі і витрати на правничу допомогу є реальними та підтверджуються матеріалами справи.
Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
За положеннями пункту 4 частини першої статті1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19).
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання.
У питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, де серед іншого наголошено, що: зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду у справах № 922/3436/20, № 910/7586/19 та № 910/16803/19.
Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) також акцентувала увагу на те, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони.
Отже, суд при вирішенні питання зменшення витрат на професійну правничу допомогу перевіряє чи подавалося від іншої сторони клопотання про зменшення витрат і наскільки таке клопотання є обґрунтованим відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат.
Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 03 серпня 2022 року у справі № 487/4983/20.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що «з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу».
У постанові Верховного Суду від 16 серпня 2022 року у справі № 910/12257/13 (провадження № 14-382цс19) вказано, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті137та частина восьма статті141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21).
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що представництво позивача ОСОБА_1 здійснював адвокат Бейлик А.Б. на підставі ордеру про надання правничої (правової) допомоги серії ВХ № 1056801 від 09.11.2023, виданого на підставі договору про надання правової допомоги від 06.11.2023 (а.с. 6).
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача ОСОБА_2 05.12.2023 до суду подано копії договору про надання правничої допомоги від 06 листопада 2023 року (а.с. 74-79), додаток №1 до договору про надання правничої допомоги від 06.11.2023 від 06 листопада 2023 року (а.с. 80-81), акт № 1 приймання-передачі наданої правничої допомоги (послуг) до Договору про надання правничої допомоги від 06.11.2023 р. та Додатку № 1 від 06.11.2023 від 07 березня 2024 року (а.с. 82), рахунок фактура № 07/03/24 від 07.03.2024 (а.с. 73), звіт про надання професійної правничої допомоги при підготовці до розгляду та розгляді справи № 686/29912/23 (а.с. 71-72).
Зі змісту рахунку-фактури № 07/03/24 від 07.03.2024 виписаного адвокатом Бейликом А.Б. вбачається, що оплата гонорару згідно Договору про надання правничої допомоги від 06.11.2023 та додатку № 1 від 06.11.2023 складає 15000 грн (а.с. 73).
Таким чином, суд першої інстанції правильно виходив з того, що представником позивача ОСОБА_2 у позовній заяві заявлено про те, що позивач планує понести витрати на професійну правничу допомогу при розгляді справи в Хмельницькому міськрайонному суді, які попередньо будуть становити 15000 грн. Також повідомлено про неможливість подання доказів, які б підтверджували обсяг наданих послуг та виконану адвокатом роботу із остаточним розрахунком витрат по цій справі, з огляду на невідомість кількості судових засідань у даній справі та витраченого часу в кожному судовому засіданні та кількості процесуальних документів, які буде необхідно подати, унеможливлюють подання таких доказів під час розгляду справи, тому такі докази будуть подані у визначені строки судом або передбачені ст. 141 ЦПК України.
Окрім того, адвокатом Бейликом А.Б. надано суду з дотримання строку визначеного ч. 8 ст. 141 ЦПК України документи щодо обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт та їх вартості у розмірі 15000 грн, а тому суд першої інстанції обґрунтовано поклав відшкодування понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу на товариство, адже цей розмір доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.
Доводи апеляційної скарги щодо неспівмірності заявленого адвокатом Бейликом А.Б. розміру правничої допомоги з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт є безпідставними виходячи з наступного.
Відповідач в суді першої інстанції не скористався правом на подачу клопотання про зменшення витрат позивача на професійну правничу допомогу, враховуючи, що 11 березня 2024 року представником ОСОБА_1 ОСОБА_2 подано заяву про ухвалення додаткового рішення, що була направлена заявником, та доставлена товариству 11.03.2024 об 09:24, що підтверджується квитанцією №709535 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС (а.с. 84) та 26.03.2024 об 12:03:47 ТОВ «Брайт Інвестмент» було доставлено до електронної скриньки судову повістку-повідомлення про судове засідання в цивільній справі, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с. 87). 
Тому, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи під час розгляду цієї справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності та значимості таких дій у справі, відсутності заяви ТОВ «Брайт Інвестмент» про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами та їх неспівмірності, суд першої інстанції обґрунтовано поклав відшкодування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у заявленому останнім розмірі на відповідача.
Додаткове рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд 

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» залишити без задоволення.
Додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 червня 2024 року.

Суддя-доповідач                                                І.В. П`єнта

Судді:                                                                А.П. Корніюк

       О.І. Талалай