УХВАЛА
13 травня 2024 року
м. Київ
справа № 756/14881/21
провадження № 61-5953ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В., 
розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2024 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_1 про відшкодування комунальних витрат, послуг з утримання будинку та споруд, прибудинкової території,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2021 року ПАТ «Промінвестбанк» звернулося в суд до ОСОБА_1  з позовом про стягнення заборгованості у розмірі 164 329,13 грн.
Макарівський районний суд Київської області рішенням від 29 липня 2022 року позов задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відшкодування комунальних витрат, послуг з утримання будинку та споруд, прибудинкової території за період з березня 2017 року до червня 2021 року на суму 164 329,13 грн.
Київський апеляційний суд постановою від 23 лютого 2024 року скасував рішення Макарівського районного суду Київської області від 29 липня 2022 року та ухвалив нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовив. Вирішив питання про розподіл судових витрат.
22 квітня 2024 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»  подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2024 року.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Ціна позову у цій справі була заявлена позивачем у розмірі 164 329,13 грн, тобто не перевищує суми двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на 01 січня 2024 року був встановлений у розмірі 3 028,00 грн (3 028,00 х 250 = 757 000,00).
Отже, судові рішення у цій справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню.
Як на підставу перегляду в касаційному порядку судового рішення, ухваленого у справі з ціною позову, яка не перевищує суми двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, заявник посилається на те, що касаційна скарга має питання, яке має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки є одною серед кількості інших позовів банку до жильців будинку, який перебуває у власності банку про стягнення заборгованості, нарахованої за тарифами банку. Заявник наголошує на різних підходах судів до розгляду таких позовів.
Проте, такі доводи не заслуговують на увагу з огляду на те, що заявник чітко не вказав на правові висновки Верховного Суду, які містять суперечності щодо застосування норми права, яка є предметом правового регулювання спірних правовідносин, а узагальнені посилання на такі розбіжності у застосуванні не дають можливості суду оцінити в повній мірі таку виключну обставину для перегляду судового рішення у цій справі.
Не доводять доцільність касаційного перегляду оскаржуваного судового рішення у справі з ціною позову нижче двохсот п`ятдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб посилання у касаційній скарзі на значний суспільний інтерес, оскільки заявник не обґрунтував, яким чином результат розгляду справи стосується необмеженого кола осіб.
Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктом «а» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі потребує належних, фундаментальних обґрунтувань.
З врахуванням наведених доводів, Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником недоведені, а колегія суддів наявність таких винятків не встановила.
При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу rаtione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року.
З урахуванням того, що заявник подав касаційну скаргу на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
За таких обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2024 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_1 про відшкодування комунальних витрат, послуг з утримання будинку та споруд, прибудинкової території.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                              І. В. Литвиненко  
 
А. І. Грушицький
 
Є. В. Петров