П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

30 квітня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/32192/23	
          Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.
                                                                                           Дата і місце ухвалення 13.12.2023р., м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:     Бойка А.В.,
                         суддів:   Федусика А.Г.,
                                        Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про   визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просила:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 1500-0604-8/145218 від 13 жовтня 2023 року у поверненні сплаченого нею збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з договору купівлі-продажу квартири від 06 липня 2023 року реєстровий номер 902;
- зобов`язати повернути ОСОБА_1 сплачений збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з договору купівлі-продажу квартири від 06 липня 2023 року реєстровий номер 902.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13.12.2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилалась на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
У поданій апеляційній скарзі апелянт зазначила, що суд першої інстанції,  відмовляючи в задоволенні позову, безпідставно відхилив доводи позивача про те, що саме пенсійний орган не довів правомірності відмови, посилаючись на те, що норми Порядку № 1740 не передбачають обов`язку пенсійного органу збирати інформацію щодо платника податку, а питання повернення коштів вирішується відповідно до приписів Порядку № 1740, та з урахуванням поданих документів. Апелянт вважає викладений висновок суду першої інстанції таким, що зроблений з порушенням норми процесуального права, а саме диспозиції ч.2 ст. 77 КАС України.
Апелянт вважає, що оскільки згідно з диспозицією ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, до числа яких відноситься відповідач, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, то відповідно до диспозиції ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Крім того в апеляційній скарзі апелянт посилалась на те, що суд першої інстанції не розглянув подане 13 грудня 2023 року клопотання в порядку ст. 166 КАС України про постановлення ухвали щодо витребування у відповідача заяви позивача від 03 жовтня 2023 року про повернення сплаченого 06 липня 2023 року збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в сумі 23100,00 грн з доданими до неї документами в порядку підготовки справи до судового розгляду.
На підставі викладеного апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.12.2023 року та прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне:
Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 06.07.2023 року, нотаріально посвідченим і зареєстрованим в реєстрі за №902, ОСОБА_1 придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
На виконання вимог ч. 9 ст. 1, ч. 10 ст. 4 та ч. 8 ст. 2 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» позивач у межах вищезазначеного правочину сплатила збір на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 1 % вартості квартири, зазначеної у п. 4 Договору. Сума сплаченого збору склала 23  100 грн.
У підтвердження сплати зазначеної суми збору позивач надала квитанцію до платіжної інструкції від 06.07.2023 року № 66306752.
Вважаючи, що сплата збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 23  100 грн. була помилковою, оскільки житло було придбано вперше, позивач звернулась до Головного  управління Пенсійного фонду України в одеській області із заявою про повернення сплаченого суми збору.
Листом від 13.10.2023 року за № 1500-0604-8/145218 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, посилаючись на положення пункту 9 статті 1 Закону України «Про збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 400/97-ВР від 26.06.1997 та п.п. «б», «в» і «г» пункту 15-2 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій від 03.11.1998 № 1740, повідомило позивача про те, що умовою звільнення від сплати збору є відсутність факту придбання житла, зокрема як частки в спільному майні подружжя, що не підтверджено наданими документами. Також відповідач зазначив, що позивачем не долучено відомостей про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду, що охоплюють період з 1992 року та мають бути надані з усіх місць проживання з 1992 року по дату укладення договору купівлі-продажу.
Враховуючи зазначене, відповідач відмовив в наданні подання на повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 23100,00 грн.
Вважаючи протиправною відмову Головного управління ПФУ в Одеській області у поверненні сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на наступне:
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування визначений Законом України від 26.06.1997 №400/97-ВР «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №400/97-ВР).
Відповідно до абзацу першого пункту 9 статті 1 Закону №400/97-ВР платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.
Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій на виконання Закону №400/97-ВР регулює Порядок сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 1998 року №1740 (далі - Порядок №1740), зі змінами, які внесені постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року №866 «Про внесення змін до Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій», яка набрала чинності 26 вересня 2020 року (далі - Постанова №866).
Згідно з пунктами 15-2, 15-3 Порядку №1740 (в редакції, чинний на момент виникнення спірних правоідносин), збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі нерухомого майна не сплачується, якщо:
Збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі нерухомого майна не сплачується, якщо:
б) право власності на житло, отримане фізичною особою в результаті його приватизації, відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";
в) особа придбаває житло вперше, що підтверджується заявою фізичної особи про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя), та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло, а також даними про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року);
г) особа перебуває у черзі на одержання житла, що підтверджується документом, виданим органом, до компетенції якого належить ведення обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.
Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.
Документом, що підтверджує сплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, є платіжне доручення платника збору про перерахування сум збору на бюджетні рахунки для зарахування надходжень до державного бюджету, відкриті в головних управліннях Казначейства. Копія такого платіжного доручення зберігається в нотаріуса, який посвідчив договір.
Суми збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачуються платниками, зазначеними у пункті 15-1 цього Порядку, за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса.
Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна за наявності зазначених у підпунктах “в” і “г” пункту 15-2 цього Порядку інформації та документів, що підтверджують звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.
Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави вважати, що з 26 вересня 2020 року (набрання чинності постанови КМУ від 23 вересня 2020 р. № 866 «Про внесення змін до Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій»), визначено механізм, за умови дотримання якого фізична особа, що придбаває житло вперше, не сплачує збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі нерухомого майна (житла) при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу.
У зазначених положеннях пункту 15-2 Порядку №1740 деталізовано зміст поняття «придбаває житло вперше», яке необхідно розуміти так, що фізична особа не має та не набувала права власності на житло, в тому числі в результаті приватизації.
З огляду на наведене під час вирішення питання чи є операція купівлі-продажу житла об`єктом сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, термін «придбавання майна» треба використовувати як такий, що охоплює (включає) не лише оплатне набуття права власності на певний об`єкт, а і його безоплатну приватизацію.
Зі змісту пункту 15-2 Порядку №1740 вбачається, що з 26 вересня 2020 року фізична особа звільняється від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, зокрема, якщо подає нотаріусу заяву про те, що вона не має та не набула права власності на житло, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про відсутність зареєстрованого права власності на житло, а також дані невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду.
За умови отримання від фізичної особи таких документів нотаріус на підставі абзацу четвертого пункту 15-3 Порядку №1740 здійснює нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.
Якщо ж особа не скористалася цим механізмом на стадії посвідчення договору в нотаріуса та помилково сплатила збір, то вона вправі скористатися ним вже після посвідчення нотаріусом договору, подавши відповідному територіальному органу Пенсійного фонду визначені підпунктом «в» пункту 15-2 Порядку №1740 інформацію та пакет документів, що підтверджують звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, для формування відповідного подання про повернення безпідставно сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування. У разі отримання відмови особа може оскаржити таке рішення до суду.
Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, визначений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787, зареєстрованим  в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 р. за № 1650/24182 (далі – Порядок № 787).
За положеннями п. 3 Розділу І Порядку № 787, повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів та перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, у національній валюті здійснюється Казначейством або головними управліннями Казначейства з відповідних рахунків за надходженнями, відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення платіжних інструкцій для здійснення внутрішніх операцій.
Згідно п. 5 Розділу І Порядку № 787, повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету або повернення на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, або перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.
У разі повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС та органи Держмитслужби) орган, що контролює справляння надходжень бюджету, засобами системи Казначейства формує подання в електронній формі згідно з додатком 1 до цього Порядку та подає його до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства.
В даному випадку у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 виконала вимоги підпункту "в" пункту 15-2 Порядку №1740 щодо подання нотаріусу відповідної заяви і документів при посвідченні договору купівлі-продажу квартири.
При цьому згідно з наявною у матеріалах справи копії квитанції АБ «Укргазбанк» №66306752 від 06.07.2023 року позивач при посвідченні договору купівлі-продажу квартири сплатила збір на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 23 100,00 грн (1% від вартості квартири).
В подальшому позивач, вважаючи, що вона має пільгу у виді звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування як особа, яка придбаває житло вперше,  звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про повернення сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 23100 грн., однак у поверненні сплаченої суми збору було відмовлено через ненадання позивачем визначених законодавством відомостей про не придбання житла, зокрема і відомостей про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що за положеннями Порядку № 1740, підтвердженням придбання житла вперше, згідно підпункту "б" пункту 15-2 Порядку № 1740 є заява фізичної особи про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя) та відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло, а також дані про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду.
Тобто законодавець, у випадку помилкової сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, покладає на особу подання певного пакету документів, встановленого Порядком № 1740, для виникнення у пенсійного органу обов`язку формування подання про повернення помилково сплачених коштів.
Проте, звертаючись до відповідача з відповідною заявою про повернення помилково сплачених до бюджету коштів, позивач до заяви не додала повного пакету документів на підтвердження придбання житла вперше, в тому числі і дані про невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, що нею не заперечується.
При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно необґрунтованості тверджень позивача про те, що єдиним та достатнім доказом на підтвердження факту придбання житла вперше є витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який був поданий органу Пенсійного фонду. Суд першої інстанції вірно зазначив, що чинне законодавство встановлює чіткі та конкретні вимоги щодо переліку документів, які мають бути подані для повернення сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, який включає не лише відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло, а також дані про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду.
За встановлених обставин, відсутність всіх визначених чинним законодавством документів унеможливлює прийняття відповідачем позитивного рішення про повернення помилково сплаченого збору, тому відповідач цілком обґрунтовано відмовив у формування подання про повернення коштів з бюджету.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відмова відповідача не є перешкодою для позивача повторно звернутися до територіального органу ПФУ із належно оформленою заявою про повернення помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування та документами, передбаченими підпунктом "в" п. 15-2 Порядку № 1740.
Що стосується посилань апелянта на нерозгляд судом першої інстанції її клопотання про витребування доказів від 13.12.2023 року № 329-1239бвпд, то судом апеляційної інстанції встановлено, що дане клопотання, направлене на адресу Одеського окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку 13.12.2023 року надійшло на адресу суду 15.12.2023 року, тобто вже після ухвалення судового рішення у справі № 420/32192/23.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що аналогічне за змістом клопотання містилось у прохальній частині позовної заяви, однак, дійсно судом першої інстанції розглянуто не було.
В свою чергу згідно ст. 317 КАС України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Частиною 3 статті 317 КАС України визначені випадки, коли порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду.
Допущене в даному випадку судом першої інстанції порушення норм процесуального права не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач 		А.В. Бойко	
Судді	  	А.Г. Федусик  О.А. Шевчук