Справа № 352/2129/23 
Провадження № 22-ц/4808/712/24
Головуючий у 1 інстанції СТРУТИНСЬКИЙ Р. Р. 
Суддя-доповідач Барков В. М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року м. Івано-Франківськ

       Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого судді:         Баркова В. М.,
суддів:                 Луганської В. М.,
                               Девляшевського В. А.,
секретар:                 Кузів А. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду від 05 грудня 2023 року, в складі судді Струтинського Р. Р., ухвалене в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області, повний текст якого складено 07 грудня 2023 року, в справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Івано-Франківське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_2  звернулась до суду з  вищевказаною заявоюпро встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_2  починаючи з січня 2005 року проживала разом з ОСОБА_3 в будинку її батьків, будучи повноцінною сім`єю, маючи спільний бюджет та невеликий бізнес. Восени 2008 року вони переїхали проживати в м. Івано-Франківськ. 21 листопада 2009 року вона і ОСОБА_3 обвінчалися в церкві отців ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_3 помер, організацією похорону займалася вона особисто. У зв`язку з смертю ОСОБА_3 вона звернулась до Івано-Франківського районного управління поліції із заявою про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, оскільки їй повідомили, що таке провадження існує за фактом вчинення її чоловіком самогубства. Однак їй відмовили в наданні матеріалів кримінального провадження, оскільки вона не є близькою родичкою ОСОБА_3 . З метою можливості ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, визнання її потерпілою в кримінальному провадженні та користування іншими правами, які передбачені чинним законодавством України, як дружини ОСОБА_3 просила суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю з січня 2005 року по 11 січня 2022 року.
Рішенням Тисменицький районний суд Івано-Франківської області від 05 грудня 2023 року заяву задоволено. 
Встановлено факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 , з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , у період з січня 2005 року по 11 січня 2022 року. 
Не погодившись з таким рішенням суду, особа, яка не брала участі у розгляді справиОСОБА_1 , звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_2 залишити без розгляду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що в справі про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, заінтересованою особою є органи поліції. Натомість не з`ясував чи заведена спадкова справа після спадкодавця та не встановив коло спадкоємців померлого, заінтересованих у вирішенні справи та безпідставно розглянув справу в порядку окремого провадження за наявності спору про право.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив. Відповідно до ч. 3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В судовому засіданні апелянтка ОСОБА_1 та її представник адвокат Шунтов О. М., просили задовольнити апеляційну скаргу, стягнути з заявниці сплачений судовий збір, а також витрати на оплату правової допомоги.
Представник заявниці – адвокат Мадрига О. С. заперечував проти апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін.
Заінтересована особи, будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду апеляційної скарги, до суду апеляційної інстанції своїх представників не направила, клопотань не подавала, причин неявки не повідомила, що відповідно до статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.
Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).
Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).
Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.
Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.
Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що наявність спору про право повинно встановлюватись за ознакою можливого заперечення суб`єктивного права особи, щодо якого виникає спір.
У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зазначено, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) вказано, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів».
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».
Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням (частини перша, третя статті 1277 ЦК України).
Отже, за умови відсутності спадкоємців за заповітом та законом, усунення спадкоємців від спадщини, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття спадщина може перейти до територіальної громади на підставі рішення суду.
Відповідно до статті 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.
Як вбачається з матеріалів справи, метою звернення ОСОБА_2 із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу у період з січня 2005 року по 11 січня 2022 року зазначено визнання останньої потерпілою у кримінальному провадженні та користування іншими правами, які передбачені чинним законодавством України, як дружини ОСОБА_3 (а.с. 3).
Між тим, в подальшому ОСОБА_2 звернулась із позовною заявою до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області про визнання права власності на спільного майна подружжя та скасування свідоцтв про право на спадщину. Метою звернення з даною заявою є оформлення права власності на частку в майні набутому спільно з ОСОБА_3 , за час спільного проживання та виділення її із спадкової маси як частки дружини (а.с. 66-70). Як на підставу задоволення позовних вимог посилалася на оскаржуване рішення суду.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 березня 2024 року відкрито провадження у справі № 344/5150/24, розгляд справи призначено на 17 квітня 0 10: 40 год. (а.с. 71).
Проте, аналізуючи подану апеляційну скаргу, судом встановлено що у померлого ОСОБА_3 є матір ОСОБА_1 . Отже встановлення факту про який просила ОСОБА_2 у заяві може вплинути на права, обов`язки чи інтереси ОСОБА_1 , так як остання також має право на отримання спадщини, як спадкоємиця першої черги.
У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 заперечувала щодо оскаржуваного рішення суду про задоволення заяви ОСОБА_2 , оскільки дане рішення порушує права та інтереси апелянтки.
Отже факт, про встановлення якого просила ОСОБА_2 , не підлягає встановленню у порядку окремого провадження, оскільки існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення заяви ОСОБА_2 , без розгляду на підставі частини четвертої статті 315 ЦПК України, оскільки встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу пов`язується із наступним вирішенням спору про право, а тому такий спір має вирішуватися в порядку позовного, а не окремого провадження.
Подібні висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 13 жовтня 2021 року в справі № 159/858/20 (провадження № 61-1633св21), від 12 січня 2022 року в справі № 227/2188/21 (провадження № 61-18156 св21) та від 24 червня 2022 року в справі № 337/3395/21 (провадження № 61-21062св21).
Апеляційний суд зауважує, що залишення заяви ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення без розгляду, не позбавляє її права звернутися до суду для вирішення цього питання в порядку позовного провадження.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з частини 5 статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
За подання до суду апеляційної скарги, ОСОБА_1  сплатила судовий збір в розмірі 805 грн. 20 коп., (а.с. 80), який необхідно стягнути з ОСОБА_2 , оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Своїх заперечень про неспівмірність заявлених апелянтом витрат представник заявниці під час розгляду апеляційним судом цього питання не заявляв.
На підтвердження витрат на правову допомогу, яка заявлялась апелянтом надано: договір про надання правової допомоги від 01 квітня 2024 року; акт про надання правових послуг від 09 квітня 2024 року; квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки № 5102-09-009/С (а.с. 72, 73, 74).
В акті наданих послуг зазначено, що вартість консультації, роботи з ознайомленням матеріалів справи, складання апеляційної скарги у даній справі, а також участь в одному судовому засіданні в апеляційній інстанції дорівнює 6 000 грн. Також цим актом підтверджується оплата апелянтом наданих послуг в обумовленому розмірі.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає обґрунтованою вимогу апелянта про стягнення із заявниці судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 805 грн. 20 коп. за подачу апеляційної скарги та оплату правової допомоги, яка заявлялася в суді апеляційної інстанції в розмірі 6 000 грн. 
Керуючись статтями 367, 368, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Тисменицького районного суду від 05 грудня 2023 року – скасувати.
Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу залишити без розгляду.
Роз`яснити ОСОБА_2 її право на подачу позову на загальних підставах.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі пов`язані зі сплатою судового збору за подачу апеляційної скарги та оплатою правової допомоги в сумі 6 805 (шість тисяч вісімсот п`ять) грн. 20 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 20 травня 2024 року.

Судді                                                        В. М. Барков

       В. А. Девляшевський

       В. М. Луганська