ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/283/24 Справа № 203/2440/23 	  	Суддя у 1-й інстанції -  Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
іменем України

05 червня 2024 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача - Никифоряка Л.П.,
суддів - Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпро заяву представника ОСОБА_1  - адвоката Негробова Олександра Вікторовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 21 серпня 2022року на перехресті вулиці Леоніда Стромцова та проспекту Богдана Хмельницького в місті Дніпрі відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу марки «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , що належить йому на праві власності, та транспортного засобу марки «ВАЗ 21011», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , забезпечений полісом ОСЦПВ № 208881869 , виданий ПрАТ «СК «Вусо». Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2022року у справі № 203/3326/22 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Ця постанова не була оскаржена у встановленому законодавством порядку та набрала законної сили 23 вересня 2022року. Внаслідок настання цієї ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Так, відповідно до висновку експерта № 3009/22 від 20 вересня 2022року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу марки «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 253 400,69 грн, а ринкова вартість цього колісного транспортного засобу у аварійному (пошкодженому) стані після ДТП складає 22 840,01 грн. Судовий експерт у висновку зазначив, що вартість відновного ремонту КТЗ склала 583 754,64 грн, а ринкова вартість КТЗ складає 253 400,69 грн. Отже, вартість відновлювального ремонту більше ринкової вартості, тому матеріальний збиток, заподіяний власникові КТЗ, дорівнює ринковій вартості автомобіля: 253 400,69 грн, оскільки відновлювати цей КТЗ економічно недоцільно. З метою компенсації спричинених збитків позивач у визначеному законом порядку звернувся до страховика відповідача - ПрАТ «СК «Вусо» з повідомленням про ДТП та з заявою на виплату страхового відшкодування разом з усіма визначеними законом документами. 04 жовтня 2022року ПрАТ «СК «Вусо» позивачу було виплачено страхове відшкодування в розмірі 128 500,00 грн, в межах ліміту за шкоду, заподіяну майну, передбаченого умовами полісу ОСЦПВ № 208881869 (130 000,00 грн), з яких 1 500,00 грн франшиза. Позивач вважав, що оскільки розмір заподіяної шкоди більший за розмір страхового відшкодування, то з відповідача підлягає стягненню шкода, що не покривається страховим відшкодуванням, а також понесені ним витрати на евакуацію автомобіля в розмірі 2 400,00 грн, оскільки його автомобіль після настання ДТП був не на ходу. Оскільки розмір завданого йому матеріального збитку внаслідок настання ДТП становить 230 560,68 грн, з яких йому відшкодовано страховиком 128 500,00 грн, при цьому його витрати на евакуацію автомобіля склали 2 400,00 грн, то вважав, що з відповідача на його користь підлягає стягненню різниця завданого матеріального збитку в розмірі 104 460,68 грн (230 560,68 грн - 128 500,00 грн + 2 400,00 грн). Крім того, стверджував, що внаслідок настання ДТП йому було завдано моральну шкоду яку він оцінив у 10 000,00 грн, яка полягає у пережитому внаслідок настання ДТП нервовому стресі. Він фактично втратив можливість користуватися власним транспортним засобом, оскільки його було знищено в результаті настання ДТП.

Ураховуючи викладене, позивач виклав вимоги про стягнення з відповідача на його користь матеріальних збитків в розмірі 104 460,68 грн, моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн та судових витрат.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2023року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки в розмірі 104 460,68 грн, моральну шкоду в розмірі 2 000,00 грн, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 064,60 грн, витрати на проведення експертизи в розмірі 4 300,00 грн та витрати на оплату правової допомоги адвоката в розмірі 10 000,00 грн, а всього - 121 825,28 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 квітня 2024року апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2023року залишено без змін.

15 квітня 2024року до Дніпровського апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Негробова О.В. про ухвалення додаткового рішення, яка обґрунтована тим, що судом апеляційної інстанції при ухваленні судового рішення не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат, що складаються із витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини третьої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У частині четвертій статті 270 ЦПК України зазначено, що у випадку необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи у судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне заяву задовольнити та ухвалити у справі додаткове судове рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 141 ЦПК України закріплено порядок розподілу судових витрат між сторонами.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012року, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є:надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018року у справі № 751/3840/15, провадження № 14-280цс18).

Встановлено, що на підтвердження витрат на правничу допомогу адвокат Негробов О.В., яка діє в інтересах  ОСОБА_1 , надав: ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ № 1113284 від 25 квітня 2023року; договір про надання правничої (правової) допомоги від 22 березня 2023року, укладений між  ОСОБА_1  та Адвокатським бюро «Олександра Негробова»; додаткову угоду № 1 від 22 березня 2023року до договору про надання правничої (правової) допомоги; акт приймання-передачі виконаних робіт від 11 квітня 2024року; квитанцію до прибуткового касового ордера № 11 від 11 квітня 2024року (а.с.202-206).

Відповідно до пункту 5.2 договору про надання правничої (правової) допомоги від 22 березня 2023року умови виплати гонорару та його розмір визначається у додатковій угоді до цього договору.

У пункті 2 додаткової угоди № 1 від 22 березня 2023року сторони узгодили, що сума гонорару адвоката складатиме 28 000,00 грн, яка підлягає сплаті наступним чином. Частка гонорару в розмірі 10 000,00 грн в якості попередньої оплати правничих послуг сплачується клієнтом під час укладання даної додаткової угоди. Частка гонорару в розмірі 8 000,00 грн сплачується клієнтом під час розгляду позову клієнта про стягнення спричинених збитків (шкоди) у суді першої інстанції, але не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня ухвалення судом першої інстанції відповідного судового рішення. В разі апеляційного оскарження або перегляду рішення суду першої інстанції, клієнт сплачує адвокату частку гонорару в розмірі 10 000,00 грн наступним чином: на протязі трьох робочих днів після відкриття апеляційного провадження (прийняття апеляційної скарги до розгляду).

Згідно акту приймання-передачі виконаних робіт від 11 квітня 2024року адвокатське бюро надало клієнту правову допомогу, яка включає перелік виконаних робіт, а саме: аналіз апеляційної скарги; узгодження із клієнтом правової позиції; складання і подання відзиву на апеляційну скаргу. Загальна вартість наданої допомоги склала 10 000,00 грн, яка була сплачена клієнтом в повному обсязі. Сторони погодили, що не мають претензій одна до одної.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 11 квітня 2024року  ОСОБА_1 сплатив, а Адвокатське бюро «Олександра Негробова» прийняло 10 000,00 грн за надання правничої (правової) допомоги.

Отже, зазначене підтверджує фактичне здійснення  ОСОБА_1  витрат на професійну правничу допомогу, надану адвокатом у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Заяви про зменшення цих витрат відповідач не подавав, хоча був повідомлений про розгляд справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

З огляду на зазначене, апеляційний суд дійшов висновку про доведеність  ОСОБА_1  понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 10 000,00 грн та їх співмірність складності справи та виконаним адвокатом обсягу роботам, часу, виплаченого гонорару.

Ураховуючи, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 квітня 2024року апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2023року залишено без змін, однак питання щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем  ОСОБА_1  на професійну правничу допомогу під час перегляду справи у суді апеляційної інстанції, не вирішено, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви представника  ОСОБА_1  - адвоката Негробова О.В. та ухвалення додаткового судового рішення у справі.

Керуючись статтями 141, 270, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника ОСОБА_1  - адвоката Негробова Олександра Вікторовича про ухвалення додаткового рішення - задовольнити.

Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1  судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 червня 2024року.

Судді: