ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4534/24 Справа № 199/9303/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Спаї В.В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої - Городничої В.С.,
суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,
за участю секретаря судового засідання — Панасенко С.С.,  

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Сидоренка Олега Андрійовича на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 28 лютого 2024 року про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Управління – служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Писарєва Наталія Сергіївна, орган опіки та піклування в особі Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про встановлення факту проживання неповнолітньої особи станом на момент відчуження квартири 13.12.2016 р., про визнання недійсними договорів дарування, про визнання майна спільною сумісною власністю,–

ВСТАНОВИЛА:

       Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 28 лютого 2024 року зупинено провадження у цивільній справі за позовом  ОСОБА_2  до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_3 , де треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Управління – служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Писарєва Н.С., орган опіки та піклування в особі Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про встановлення факту проживання неповнолітньої особи станом на момент відчуження квартири 13.12.2016 р., про визнання недійсними договорів дарування, про визнання майна спільною сумісною власністю до набрання законної сили рішенням у цивільній справі за позовом  ОСОБА_2  до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_3 , треті особи: Управління – служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Писарєва Н.С., про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (справа №202/6608/21 (справа №2/199/2977/23)) (т. 4 а.с. 194-195).
       Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1  — адвокат Сидоренко О.А. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить її скасувати та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції (т. 4 а.с. 222-225).
        ОСОБА_2  скористалась своїм правом та подала до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а у хвалу суду без змін (т. 4 а.с. 232-233).
Інші учасники по справі не скористались своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
       Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, з наступних підстав.
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржена ухвала суду першої інстанції не відповідає, з огляду на наступне.
Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що у справі за позовною заявою ОСОБА_2 про встановлення факту проживання неповнолітньої особи станом на момент відчуження квартири 13.12.2016 р., про визнання недійсними договорів дарування, про визнання майна спільною сумісною власністю, позивач обґрунтовує вимоги позову також тим, що майно, спір про яке розглядається у даній справі (тобто у справі, яка розглядається під головуванням судді Спаї В.В.) має правовий режим майна, яке належить його співвласникам на праві спільної сумісної власності в силу того, що придбано під час проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, у зв`язку з чим суд погоджується із слушністю доводів позивача щодо того, що вимоги позову у справі №199/9303/22 ((2/199/1045/24)) є похідними від задоволення вимоги позову у справі №202/6608/21 (№2/199/2977/23)), що свідчить про об`єктивну неможливість розгляду цієї справи №199/9303/22 ((2/199/1045/24)) до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку цивільного судочинства№202/6608/21 (№2/199/2977/23)), у зв`язку з чим зупинення провадження у справі становить обов`язок суду та для суду наявні підстави для зупинення провадження у даній цивільній справі з передбаченої п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦК України.
Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Право на ефективний судовий захист закріплено у статті другій Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі -Конвенція).
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Отже, з вищевикладеного вбачається, що судові процедури повинні бути справедливими.
За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункт 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). 
Позивач ОСОБА_2 звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Управління служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, державний нотаріус Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори Дніпровського міського нотаріального округу Писарєва Н.С., про визнання договорів дарування об`єктів нерухомості без згоди співвласника недійсними, визнання права власності.
Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16.11.2021 року вищевказану справу передано на розгляд Амур-Нижньодніпровському районному суду м. Дніпропетровська (https://reyestr.court.gov.ua/Review/101102164), яка постановою Дніпровського апеляційного суду від 24.12.2021 року залишена без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/102218541).
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.02.2022 року прийняти до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , де треті особи: Управління служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Писарєва Н.С. про встановлення факту, що має юридичне значення, скасування договорів дарування нерухомого майна та визнання права власності на частину нерухомого майна (https://reyestr.court.gov.ua/Review/103301363).
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.12.2022 року роз`єднано позовні вимоги ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, про встановлення факту, що неповнолітня особа проживала та мала право користування квартирою, про визнання недійсними договорів дарування, про визнання права власності на частину квартир, виділивши позовні вимоги про встановлення факту, що неповнолітня особа проживала та мала право користування квартирою, про визнання недійсними договорів дарування, про визнання права власності в самостійне провадження (т. 1 а.с. 91-92, https://reyestr.court.gov.ua/Review/107744640).
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.12.2022 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу закрито (https://reyestr.court.gov.ua/Review/107744639), яка постановою Дніпровського апеляційного суду від 28.02.2023 року залишена без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/109294633).
Постановою Верховного суду від 06.09.2023 року ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 08 грудня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (https://reyestr.court.gov.ua/Review/113454552).
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.10.2023 року (суддя Авраменко А.М.) прийнято до свого провадження цивільну справу №202/6608/21 за позовом ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (https://reyestr.court.gov.ua/Review/114817262).
Також в провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська (суддя Спаї В.В.) перебуває цивільна справа №199/9303/22 за позовом ОСОБА_2 про встановлення факту проживання неповнолітньої особи станом на момент відчуження квартири 13.12.2016 р., про визнання недійсними договорів дарування, про визнання майна спільною сумісною власністю, яку позивач неодноразово уточнювала.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.01.2024 року прийнято до розгляду з урахуванням заяви про зміну предмета позову позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , де треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Управління- служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Писарєва Н.С. та орган опіки та піклування в особі Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпра, про:
1. Встановлення факту проживання неповнолітньої особи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на момент відчуження ОСОБА_1 квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 13.12.2016 р.;
2. Визнання недійсним договору дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 , який укладений 13.12.2016 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та посвідчений державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Писарєвою Н.С.;
3. Визнання недійсним договору дарування квартири за адресою АДРЕСА_2 , який укладений 13.12.2016 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та посвідчений державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Писарєвою Н.С.;
4. Визнання квартир за адресами АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 , такими, що належать на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 28 лютого 2024 року зупинено провадження у даній цивільній справі до набрання законної сили рішенням у цивільній справі №202/6608/21 (т. 4 а.с. 194-195). 
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі в цьому випадку зупиняється до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи. 
Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року викладено висновок про те, що метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення. 
З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи. 
Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.
Разом із тим, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. 
У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі №6-1367цс15 зазначено, що «зупинення провадження у справі – це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. В справі, яка переглядається, суть спірних правовідносин полягає у вирішенні питання щодо правомірності звільнення з роботи позивача. Проте, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, яка переглядається, суд на порушення вимог пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України не вказав конкретну іншу справу та обставину, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, у чому саме полягає взаємозв`язок предметів розгляду інших справ, а також у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи до розгляду іншої справи, та зупинив провадження у справі усупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи. При цьому суди взагалі не аналізували та не встановлювали у визначеному законом порядку, чи дійсно від наслідку розгляду іншої справи залежить прийняття рішення у зазначеній цивільній справі».
Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року в справі №6-1957цс16.
Суд першої інстанції постановлюючи оскаржувану ухвалу в порушення норм процесуального права не зазначив в чому саме полягає взаємозв`язок предмету розгляду у даній справі (встановлення факту проживання неповнолітньої особи станом на момент відчуження квартири 13.12.2016 р., визнання недійсними договорів дарування, визнання майна спільною сумісною власністю) та у справі №202/6608/21 (встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу), не зазначив об`єктивні підстави, які перешкоджають подальшому розгляду даної справи до розгляду справи №202/6608/21, які саме обставини (факти), які мають значення для розгляду даної справи неможливо встановити та оцінити. Суд першої інстанції взагалі не проаналізував та не встановив чи дійсно від наслідку розгляду справи №202/6608/21 залежить прийняття рішення у даній цивільній справі. 
Матеріали цивільної справи №199/9303/22 за позовом  ОСОБА_2 про встановлення факту проживання неповнолітньої особи станом на момент відчуження квартири 13.12.2016 р. та визнання недійсними договорів дарування дозволяють у повній мірі встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. 
Сама по собі взаємопов`язаність справ не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення в іншій справі, оскільки незалежно від результату розгляду справи №202/6608/21, суд має достатньо правових підстав для розгляду та вирішення по суті справи №199/9303/22 про встановлення факту проживання неповнолітньої особи станом на момент відчуження квартири 13.12.2016 р., про визнання недійсними договорів дарування.
Разом з тим, колегія звертає увагу на те, що зупинення провадження у даній справі є обгрунтованим лише в частині позовних вимог  ОСОБА_2  визнання майна спільною сумісною власністю, оскільки такі не можуть бути розглянуті у повній мірі до ухвалення рішення у справі №202/6608/21 (встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу), а не в цілому справи, що судом першої інстанції не було враховано.
Колегія зауважує, що необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку. 
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 березня 2019 року у справі №910/5425/18 та від 20червня 2019 року в справі №910/12694/18. 
Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що зібрані у даній справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду; враховуючи, що дана цивільна справа №199/9303/22 перебуває у провадженні з грудня 2022 року, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для зупинення провадження до набрання законної сили судовим рішенням у справі №202/6608/21. 
Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, що ухвала суду першої інстанції про зупинення провадження є незаконною та перешкоджає подальшому провадженню у справі, колегія суддів вважає обґрунтованими.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали, є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року визначено, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, яка перешкоджає розгляду справи, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ЦПК України.
Оскільки наразі вирішується процесуальне питання, а не розглядається справа по суті, питання щодо розподілу судового збору за розгляд апеляційної скарги не вирішується.
       Керуючись ст. ст. 367, 368, 379, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів,–

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  — адвоката Сидоренка Олега Андрійовича - задовольнити.
Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 28 лютого 2024 року про зупинення провадження - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                  М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна