ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року 
м. Київ
справа № 280/6079/23
адміністративне провадження № К/990/7445/24  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Уханенка С.А.,
суддів - Радишевської О.Р., Прокопенка О.Б.,
розглянув у письмовому провадженні як суд касаційної інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 до військової частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3, військової частина НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Працевитого Геннадія Олександровича - на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 06.02.2024 (суддя-доповідач Головко О.В., судді:         Суховаров А.В., Ясенова Т.І.), 
У С Т А Н О В И В:
I. Суть спору
1. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі - в/ч НОМЕР_2 , відповідач-1), Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі - в/ч НОМЕР_1 , відповідач-2), в якому просив:
- визнати протравними дії в/ч НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю;
- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю;
- вирішити питання щодо стягнення судових витрат на користь ОСОБА_1 .
2. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач проходить військову службу у в/ч НОМЕР_2 на посаді водія третього розрахунку першого мінометного взводу другої мінометної батареї в/ч НОМЕР_2 , має дружину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є особою з інвалідністю ІІІ групи. На думку позивача, згідно з абзацом 5 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вказана група інвалідності його дружини надає йому право на звільнення з військової служби. Однак відповідач-2 відмовився задовольнити його рапорт про звільнення з військової служби, і при цьому будь-якої письмової відповіді на відповідний рапорт позивача не надав, лише було проставлено негативну резолюцію на супровідному документі №740/33/2466 від 28.06.2023 про направлення рапорту та доданих до нього документів командиру в/ч НОМЕР_1 для прийняття рішення про звільнення. З таких підстав позивач уважає, що такими діями та прийнятим рішенням відповідач-2 порушив його законні права та інтереси, оскільки вони ґрунтуються на безпідставних мотивах і не відповідають критеріям правомірності, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.
ІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
3. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26.10.2023 позов задоволено.
3.1. Визнано протравними дії в/ч НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.
3.2. Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.
3.3. Стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн (дві тисячі гривен) за рахунок бюджетних асигнувань в/ч НОМЕР_1 .
4. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що протиправна бездіяльність зі сторони в/ч НОМЕР_1 щодо неприйняття рішення стосовно рапорту позивача є відмовою/перешкоджанням у звільненні з військової служби. Також суд дійшов висновку, що позивач має право на звільнення у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю, а тому є підстави для зобов`язання відповідача-2 звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу 5 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та виключити його зі списків особового складу в/ч НОМЕР_2 .
5. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06.02.2024 апеляційну скаргу в/ч НОМЕР_1 задоволено. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.10.2023 в адміністративній справі №280/6079/23 скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
6. Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вказав, що відповідно до абзацу 4 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовець підлягає звільненню у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
6.1. Оскільки висновком МСЕК серії МСЕ №108280 від 06.01.2000 не підтверджено, що дружина позивача потребує постійного догляду, що може бути підставою для звільнення позивача з військової служби під час воєнного стану, відповідно до абзацу 4 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
6.2. Отже, суд дійшов висновку, що наявність у позивача дружини-інваліда ІІІ групи не є самостійною підставою для його звільнення з військової служби, оскільки позивач має довести, що дружина потребує постійного догляду. 
III. Провадження в суді касаційної інстанції
7. У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 06.02.2024 та залишити в силі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.10.2023.
7.1. Представник позивача зазначив, що аналіз підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» дає підстави для висновку, що під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються за сімейними обставинами (якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу) в разі наявності дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю, незалежно від групи інвалідності. При цьому вказана норма не ставить звільнення з військової служби у залежність від наявності певної групи інвалідності, а передбачає таку можливість в силу того, що один із подружжя є інвалідом, без конкретизації якої саме групи є інвалідність.
8. Ухвалою від 14.03.2024 Верховний Суд відкрив касаційне провадження на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
9. У відзиві на касаційну скаргу в/ч НОМЕР_3 заперечила проти доводів касаційної скарги, просила відмовити в її задоволенні та наголосила, що підпункт «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вводився з метою визначення на законодавчому рівні спрощеного варіанту звільнення від військової служби осіб з інвалідністю І та ІІ групи та осіб, які доглядають за такими особами з інвалідністю і хворими дітьми, тобто спірним питанням у цій ситуації є потреба у догляді.
9.1. На думку відповідача-2, маючи ІІІ групу інвалідності, особа не завжди потребує стороннього догляду. Тож у командування в/ч НОМЕР_1 станом на теперішній час відсутні правові підстави для звільнення позивача, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації в умовах воєнного стану.
10. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, Верховний Суд виходить із такого.
IV. Встановлені судами фактичні обставини справи
11. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 10.11.2022 призваний до лав Збройних Сил України під час мобілізації згідно з Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 25.02.2022 № 69/2022 та по цей час проходить військову службу у в/ч НОМЕР_2 на посаді водія третього розрахунку першого мінометного взводу другої мінометної батареї в/ч НОМЕР_2 .
12. ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 14.11.1992. 
13. ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІІ групи, що підтверджується довідкою МСЕК серії 2-18 АБ №108280 від 06.01.2000 та пенсійним посвідченням № НОМЕР_5 серії НОМЕР_6 від 07.03.2017.
14. ОСОБА_1 26.06.2023 звернувся з рапортом до командира в/ч НОМЕР_2 про звільнення з військової служби в запас за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю у дружини ІІІ групи інвалідності. 
15. Командиром в/ч НОМЕР_2 28.06.2023 було підготовлено та подано до в/ч НОМЕР_1 подання  відповідно до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України щодо звільнення з військової служби за призовом у запас молодшого сержанта ОСОБА_1 за вих.№740/33/2466. 
16. Командиром в/ч НОМЕР_1 29.06.2023 було відмовлено в задоволенні клопотання командира в/ч НОМЕР_2 щодо звільнення з військової служби ОСОБА_1 шляхом проставлення резолюції на супровідному листі: «В/с не має право на звільнення, в довідці МСЕК відсутні відомості, які свідчать, що дружина обмежена в життєдіяльності, обмежена в спроможності до самообслуговування. Підстав для звільнення немає». 
V. Позиція Верховного Суду
17. За приписами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
18. Верховний Суд відкрив касаційне провадження з підстави відсутності висновку Верховного Суду в подібних правовідносинах щодо застосування підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» стосовно звільнення з військової служби військовослужбовців у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю.
19. Оскаржена постанова від 06.02.2024 в цій справі підлягає касаційному перегляду виключно у вказаній частині.
20. Відповідаючи на питання, поставлені перед судом касаційної інстанції в межах доводів і вимог касаційної скарги, Верховний Суд керується таким.
21. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
22. Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону №2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
23. Підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону №2232-ХІІ.
24. Підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час воєнного стану, зокрема, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):
- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я (абзац 4);
- у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи (абзац 5).
25. Суд зауважує, що Верховний Суд у постанові від 24.04.2024 у справі №140/12873/23 сформував висновок щодо застосування приписів абзацу 5 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ в подібних правовідносинах.
25.1. Верховний Суд зазначив, що з конструкції цієї норми випливає, що законодавець поєднав сполучниками «та» і «або» дві підстави звільнення військовослужбовців за сімейними обставинами або через інші поважні причини, як-от:
- у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю (1 умова);
- одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи (2 умова).
25.2 Синтаксичний розбір указаного речення дає підстави вважати, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, зокрема під час воєнного стану, за наступних умов:
- у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю, або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи (тобто 1 або 2 умови);
- у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.
25.3 Тобто сполучник «та» поєднує 1 і 2 умови, а сполучник «або» - розділяє.
25.4. На підставі цього Верховний Суд зауважив, що наведена в абзаці 5 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ підстава звільнення - у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю (1 умова) - є самостійною. При цьому в конструкції цього речення відсутня конкретизація, яка саме група інвалідності повинна бути в дружини (чоловіка).
25.5. Водночас, якщо розглядати випадок поєднання 1 та 2 умов сполучником «та», то навіть у цьому разі Закон №2232-ХІІ не ставить звільнення військовослужбовців у залежність від наявності в дружини (чоловіка) І чи ІІ групи інвалідності, а лише вказує - «із числа осіб з інвалідністю».
25.6. Також Верховний Суд зазначив, що підстави звільнення військовослужбовця з військової служби як необхідність постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною (1), а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), а також особами з інвалідністю І групи (2) чи ІІ групи (3) є самостійними і не стосуються (не пов`язані) з такою підставою як - наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю.
25.7. У контексті цього Верховний Суд зауважив, що відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, лише для І групи інвалідності властиво, що така особа потребує постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги, тоді як для осіб з ІІ групою інвалідності властиві функціональні порушення зі збереженням здатності до самообслуговування, які не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі; для осіб з ІІІ групою інвалідності властиві функціональні порушення, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.
25.8. У підсумку Верховний Суд констатував, що наявність у позивача дружини, яка є інвалідом ІІІ групи, дає йому право на звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ і додатково не вимагає від нього доведення необхідності здійснення догляду за дружиною, оскільки це навіть не відповідає критеріям встановлення ІІІ групи інвалідності.
26. Верховний Суд не вбачає підстав для відступу від вищезазначених висновків та вважає такі висновки релевантними та застосовними до спірних правовідносин у справі, що розглядається.
27. Повертаючись до оскарженої постанови в цій справі, суд касаційної інстанції вважає помилковими висновки суду апеляційної інстанції стосовно того, що наявність у позивача дружини-інваліда ІІІ групи не є самостійною підставою для його звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, а позивач не довів, що дружина потребує постійного догляду.
27.1. Іншими словами, суд апеляційної інстанції підмінив одну підставу звільнення, передбачену абзацом 5 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону     №2232-ХІІ, іншою, яка передбачена абзацом 4 цього підпункту, які, у свою чергу, є самостійними та не є взаємозалежними.
28. З огляду на зазначене, доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував абзац 5 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ, знайшли своє підтвердження.
29. Водночас Верховний Суд зазначає про відсутність необхідності формування правового висновку щодо застосування абзацу 5 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ у подібних правовідносинах, що було підставою для відкриття касаційного провадження в цій справі, оскільки такий висновок сформований Верховним Судом у постанові від 24.04.2024 у справі №140/12873/23 вже після відкриття провадження в цій справі, і підстав для відступу від сформованого висновку колегія суддів не вбачає.
30. Слід зауважити, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для звільнення позивача з військової служби, однак неправильно визначив мотиви, якими обґрунтував судове рішення в частині застосування абзацу 5 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ, у зв`язку з чим мотивувальна частина рішення суду першої інстанції в цій частині має бути змінена і викладена в редакції цієї постанови.
31. Відповідно до частини першої статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
31.1. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 351 КАС України).
32. За таких обставин Верховний Суд уважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, скасувати постанову суду апеляційної інстанції та змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції в частині.
33. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
34. Керуючись статтями 345, 351, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Працевитого Геннадія Олександровича - задовольнити частково.
2. Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 06.02.2024 скасувати.
3. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.10.2023 змінити, виклавши його мотивувальну частину стосовно застосування абзацу 5 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у редакції цієї постанови Верховного Суду.
4. В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.10.2023 залишити без змін.
5. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню.

Суддя-доповідач                                                                       С.А. Уханенко

Судді:                                                                                           О.Р. Радишевська

                                                                                          О.Б. Прокопенко