КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №760/24943/20                                                                            Головуючий у суді І інстанції: Коробенко С.В.
провадження №22-ц/824/11302/2024                                                       Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
18 червня 2024 року                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді: Сушко Л.П.,
суддів: Гаращенка Д.Р., Олійника В.І.,
секретар судового засідання: Дуб С.І.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Ліщишина Ігора Віталійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сол-Проперті», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування держаної реєстрації права власності, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокудіна Людмила Дмитрівна,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася в Солом`янський районний суд м. Києва з позовом до ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Сол-Проперті» з вимогами про:
- витребування з чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Сол-Проперті» квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2160938180000), на користь ОСОБА_1 ;
- скасування державної реєстрації права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Сол-Проперті» на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2160938180000), запис № 38042940 від 04.09.2020, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Дарією Володимирівною.
Позов обгрунтований тим, що 24 вересня 2020 року її представник виявив в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності за ТОВ «Сол-Проперті» на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2160938180000). Запис внесений 04.09.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Дарією Володимирівною.
При цьому, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про обтяження № 7554623, зареєстроване приватним нотаріусом Прокудіною Л.Д. 11.07.2008 року на підставі договору іпотеки № 2824 від 11.07.2008 року, укладеного ОСОБА_2 з АКІБ «УкрСиббанк».
Також, як зазначає Позивачка, в Державному реєстрі іпотек міститься запис обтяження № 7554696, підставою для обтяження в якому зазначено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, № 5207-5208 від 12.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Саенком Е.В. Іпотекодержателем за вказаним договором зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (код ЄДРПОУ: 37825968).
Позивач звертає увагу суду, що вона не була обізнана про укладення її чоловіком Договору іпотеки, предметом якої є Квартира, свою згоду на укладення такого правочину не надавала. Державна реєстрація права власності на Квартиру за ТОВ «Кей-Колект» була проведена з грубим порушенням чинного законодавства, є незаконною та такою, що грубо порушує права та законні інтереси Позивача, враховуючи наступне.
Позивачка вказує, що 20 серпня 1993 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб.
11 березня 1996 року квартира була приватизована ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 від 11.03.1996.
Таким чином, квартира набута ОСОБА_2 за час шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя.
Проте, позивачка, як вона вказує, не надавала своєї згоди на укладення Договору іпотеки, предметом якого є Квартира, не була обізнана про наявність будь-яких кредитних зобов`язань свого чоловіка та факт укладення Договору іпотеки.
Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, а 09.12.2014 року вона звернулась до П`ятої Київської державної нотаріальної контори щодо прийняття спадщини після смерті чоловіка.
Позивачка вказує, що їй стало відомо з державних реєстрів, що АКІБ «УкрСиббанк» відступило права вимоги за Договором іпотеки на користь ТОВ «Кей-Колект» 12 грудня 2011 року.
В свою чергу з Інформаційної довідки з Державного реєстру вбачається, що перший запис про право власності на спірну квартиру було внесено приватним нотаріусом Пономарьовою Д.В. з відкриттям розділу та реєстрацією об`єкта нерухомого майна за номером 2160938180000 на підставі договору купівлі-продажу за ТОВ «Сол-Проперті».
З вищевказаного вбачається, як стверджує Позивач, що спірне майно відчужене іпотекодержателем ТОВ «Кей-Колект», шляхом укладення договору купівлі-продажу, серія та номер: 1651, від 04.09.2020, що посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Пономарьовою Д.В., з ТОВ «Сол-Проперті», на підставі іпотечного застереження.
При цьому позивачка звертає увагу суду на те, що звернення стягнення на Квартиру шляхом укладення договору купівлі-продажу було здійснено під час дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII від 03.06.2014, під який підпадає квартира, що є предметом іпотеки.
ОСОБА_1 наполягає на тому, що звернення стягнення на предмет іпотеки було здійснене також і з порушенням процедури, оскільки боржник ОСОБА_2 не міг отримати вимогу про усунення порушень зобов`язання, оскільки помер задовго до перереєстрації квартири на відповідача.
Позивачка, як вона вказує, наразі не має можливості зареєструвати право власності на квартиру в порядку спадкування виключно через наявність запису про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Сол-Проперті». З огляду на те, що право власності на Квартиру було зареєстровано за відповідачем ТОВ «Кей-Колект» без будь-яких правових підстав, незаконно та з грубим порушенням чинного законодавства, Квартира підлягає витребуванню у ТОВ «Сол-Проперті».
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 07 березня 2024 року позов залишено без задоволення.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням, адвокат Ліщишин Ігор Віталійович, який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що суд першої інстанції помилково послався на правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 726/1538/16-ц, оскільки у вказаній справі не досліджувалось питання належного способу захисту, а підставою перегляду було визначення належної підсудності спору, а також процесуальних порушень при відкритті апеляційного провадження. Також представник апелянта звернув увагу на те, що укладення договору купівлі-продажу у тій справі відбулось на підставі рішення суду, а не в позасудовому порядку.
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги представник апелянта зокрема посилався на правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 592/11227/20 та у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц.
Представник апелянта вважає, що позивач у даній справі має право на захист свого порушеного права у зв`язку з укладенням іпотекодержателем договору купівлі-продажу предмета іпотеки з третьою собою в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» шляхом віндикації, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що хоч позивачка та відповідач ТОВ «Сол-Проперті» не перебували між собою безпосередньо в договірних відносинах, саме на підставі договору купівлі-продажу від 04 вересня 2020 року відбулося відчуження належного їй, як правонаступниці (спадкоємці) ОСОБА_2 , об`єкту нерухомого майна. Тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що належним способом захисту права ОСОБА_1 за таких обставин є оспорювання договору купівлі-продажу квартири від 04 вересня 2020 року.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відповідно до статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно з статтею 388 цього кодексу майно не може бути витребуване в нього.
Відповдіно до статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Відповдіно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до частин 1-2 статті 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог.
Водночас Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18.
Встановлено, що 11 липня 2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 1137103100 в сумі 75000,00 доларів США.
Того ж дня між ними було укладено Іпотечний договір №89978, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д., згідно з яким ОСОБА_2 передав в іпотеку АКІБ «Укрсиббанк» квартиру АДРЕСА_1 .
Права вимоги за договором кредиту та іпотечним договором від 11 липня 2008 року було відступлено ТОВ «Кей-Колект» на підставі Договору факторингу №1 від 12 грудня 2011 року та Договору відступлення прав вимоги від 12 грудня 2011 року.
Встановлено, що ОСОБА_2 зобов`язання за кредитним договором не виконував, у зв`язку з чим загальна сума заборгованості за кредитним договором склала 108181,83 долар США, у зв`язку з чим ТОВ «Кей-Колект» надіслало боржнику вимогу про усунення порушення умов кредитного договору та про намір звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки. Вимога отримана ОСОБА_2 27 січня 2014 року залишилась ним без виконання.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 01 липня 2014 року.
Спадкоємцем майна померлого ОСОБА_2 , є його дружина ОСОБА_1 , яка заявою від 09 грудня 2014 року.
Судом апеляційної інстанції встановлено та визнається сторонами, що позивач ОСОБА_1 після смерті чоловіка і на час розгляду в суді апеляційної інстанції свідоцтва на спадщину не отримувала та відповідно в реєстрі іпотек заміну боржника не проводилась.
04 вересня 2020 року ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Сол-Проперті» уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., зареєстрований у реєстрі за № 1651. Відповідно до пункту 1 цього договору ТОВ «Кей-Колект» продав, а ТОВ «Сол-Проперті» діючи відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» купив квартиру АДРЕСА_1 , за 690123,00 гривень.
Відповідно до п.п. 5,1 5.2 Договору іпотеки сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання може бути здійснене шляхом отримання Іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».
З Інформаційної довідки з Державного реєстру вбачається, що перший запис про право власності на спірну квартиру було внесено приватним нотаріусом Пономарьовою Д.В. з відкриттям розділу та реєстрацією об`єкта нерухомого майна за номером 2160938180000 на підставі договору купівлі-продажу за ТОВ «Сол-Проперті».
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку відмовляючи у задоволенні позовних вимог у зв`язку з неналежним обранням способу захисту, оскільки позивачка ОСОБА_1 та відповідач ТОВ «Сол-Проперті» не перебували у договірних відносинах один з одним, тому власник майна може використовувати речово-правові способи захисту.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що належним способом захисту права ОСОБА_1 у даній справі  є оспорювання договору купівлі-продажу квартири від 04 вересня 2020 року.
Судом встановлено, що договір купівлі-продажу спірної квартири на час розгляду справи в апеляційній інстанції є дійсним, сторонами не розірваний та в судовому порядку не був визнаний недійсним. Скасування державної реєстрації не призведе до відновлення прав, адже на підставі діючого договору купівлі-продажу ТОВ «Сол-Проперті» зможе відновити запис про власника.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції зокрема не враховано правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 592/11227/20 та у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц, як підставу для задоволення позову, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки апеляційний суд вважає, що у відповідності до п. 105 вищезазначеної постанови, в даній справі що розглядається визнання правочину недійсним (договору купівлі-продажу) є обов`язковою умовою для реалізації можливості захисту прав.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач у даній справі має право на захист свого порушеного права у зв`язку з укладенням іпотекодержателем договору купівлі-продажу предмета іпотеки з третьою собою в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» шляхом віндикації, однак суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення ці обставини не врахував, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки вони не ґрунтується на вимогах закону.
Відчуження спірного предмету іпотеки відбулось на підставі договору іпотеки, в якому визначено застереження щодо надання права іпотекодержателю вчиняти договори купівлі-продажу у разі наявної заборгованості боржника. Наявність заборгованості підтверджена вимогами за 2014 рік, яку отримав боржник особисто. Судом апеляційної інстанції встановлена недобросовісна поведінка відповідача, яка 10 років з моменту відкриття спадщини не отримує свідоцтва на спадщину та відповідно в реєстрі іпотек не змінює іпотекодавця. Отже на момент укладення договору купівлі-продажу іпотечного майна, іпотекодержатель діяв у відповідності до вимог Закону України «Про іпотеку».
Доводи апеляційної скарги щодо застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки вони відносяться до предмету доказування вчинення правомірного правочину (договору купівлі-продажу) та не можуть бути підставою для витребування майна з чужого незаконного володіння. Позивачем у даній справі не доведено незаконне вибуття, поза її волею майна, з урахуванням її недобросовісної поведінки.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, оскільки були предметом розгляду і повно, і всебічно досліджено судом першої інстанції.
Відтак, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно. Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу адвоката Ліщишина Ігора Віталійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 березня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено «20» червня 2024 року.

Головуючий суддя                                                                 Л.П. Сушко

Судді                                                                                       Д.Р. Гаращенко 

                                                                                                 В.І. Олійник