Номер провадження: 22-ц/813/559/24 
Справа № 501/2018/16-ц
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Лозко Ю.П.,
суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,
за участю секретаря судового засідання – Пересипка Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 
на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 01 липня 2021 року 
у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:
У серпні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з вказаним вище позовом у якому просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором №ODTIGA0000333 від 18 липня 2007 року у розмірі 44790,10 доларів США, з яких: 28222,21 долар США – заборгованість за кредитом; 16567,89 доларів США – заборгованість по відсоткам за користування кредитом.
Позовна заява обґрунтована тим, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 18 липня 2007 року укладено кредитний договір №ODTIGA0000333, за умовами якого банк зобов`язався надати відповідачці кредит у розмір 50000 доларів США строком до 18 липня 2017 року, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. 
За умовами вказаного вище кредитного договору, погашення заборгованості здійснюється в такому порядку: щомісяця в період сплати, позичальниця повинна надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.
Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачці кредит у розмірі 50000 доларів США, однак ОСОБА_1 у порушення умов кредитного договору, взяті на себе зобов`язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у розмірі, порядку та строки, встановлені договором.
У зв`язку з не виконанням умов кредитного договору, станом на 22 липня 2016 року у ОСОБА_1 перед банком виникла заборгованість у розмірі 62942,99 доларів США, яка складається з: 28222,21 доларів США – заборгованість за кредитом; 16567,89 доларів США – заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3600 доларів США – заборгованість по комісії за користування кредитом; 14552,89 доларів США – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором. При цьому, банк у позовній заяві порушує питання лише про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 28222,21 доларів США та заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 16567,89 доларів США. 
В забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язання перед банком за вказаним вище кредитним договором, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 укладено договори поруки.
На виконання умов договорів поруки, банком було направлено на адресу поручителів вимогу про виконання зобов`язань за умовами кредитного договору, які не виконані ОСОБА_1 , однак ця вимога банку залишена поручителями без задоволення.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 01 липня 2021 року відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк».
Не погодившись з вказаним вище рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» звернулося з апеляційною скаргою у якій просить скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 01 липня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнити у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на підтвердження розрахунку заборгованості, банком на запит суду першої інстанції, були надані наступні докази: розрахунок заборгованості, виписки по всім рахункам ОСОБА_1 , інші документи, що підтверджують видачу та погашення кредиту, ці документи були направлені засобами електронного зв`язку (електронною поштою), однак з відсутністю у суді паперу, роздрукувати зазначені вище документи не було можливим, про що свідчить довідка, складена керівником апарату місцевого суду. 
Копію вказаної вище довідки на адресу банку, суд не надсилав, про її існування, а також та про те, що ці документи головуючому судді не передавалися, банк дізнався вже після прийнятого рішення у справі. Окрім того, на адресу банку не надходило клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів на дослідження. Посилаючись на викладене вище, банк просить врахувати документи, додані до апеляційної скарги на підтвердження видачі та погашення кредиту.
На спростування висновків суду першої інстанції недопустимості договорів поруки, як джерела доказів з підстав їх складення іноземною мовою, зазначає, що позов у цій справі банком було подано в 2016 році, тобто в період дії Закону України «Про засади державної мовної політики» від 03 липня 2012 року №5029-VI. На підставі зазначеного закону Одеська обласна рада 15 серпня 2012 року ухвалила рішення про надання російській мові статусу регіональної в Одеській області. З урахуванням наведеного, з огляду на положення ст. 14 зазначеного закону, діяла норма про те, що у межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), допускається подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених цією регіональною мовою (мовами) з перекладом, у разі необхідності, на державну мову без додаткових витрат для сторін процесу.
Є помилковими висновки суду щодо неможливості встановлення особи, яка є стороною договору, з підстав викладених у рішенні суду, за договором поруки №0333/Р» від 18 липня 2007 року, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 , оскільки окрім зазначення прізвища, ім`я та по-батькові поручителя, також зазначено відомості про його дату та місце народження, інформацію про серію, номер паспорту, РНОКПП. Звертає увагу, що сам поручитель не висловлював жодних заперечень про те, що він підписав зазначений вище договір. 
Не погоджуючись з висновками суду щодо неналежності договір поруки, укладених між банком та ОСОБА_5 та ОСОБА_4 скаржник зазначає, що дійсно у змісті догорів, укладених з цими поручителями були допущені описки в номерах кредитного договору, однак всі істотні умови, які зазначені в договорах поруки цілком відповідають істотним умовам кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та банком. При цьому, звертає увагу, що поручителі не висловлювали заперечення про те, що вони надавали поруку за іншим кредитним договором. Наведене в сукупності свідчить про допущені описки у змісті договорів поруки, які не можуть бути підставами для звільнення від виконання зобов`язань. 
Крім того, скаржник зазначає, що наявні правові підстави для закриття провадження у справі в частині заявлених позовних вимог до ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до часу звернення банку з цим позовом, на що суд першої інстанції не звернув увагу, чим порушив вимоги процесуального закону.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
На адресу апеляційного суду у паперовому вигляді, а також засобами електронного зв`язку (електронною поштою) представник відповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , адвокат Латій О.В. подала вступне слово, також засобами електронного зв`язку (електронну пошту) відповідач ОСОБА_3 без кваліфікованого електронного підпису подав пояснення по справі. Зазначені вище документи, колегія суддів повертає без розгляду, з огляду на таке.
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Відповідно до ч. 1, 2, ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно в заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є:позовна заява, відзив на позовну заяву (відзив), відповідь на відзив, заперечення, пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На стадії перегляду судових рішень в апеляційній інстанції відповідно до змісту Глави 1 Розділу п`ятого "Перегляд судових рішень" учасники справи мають право подавати наступні заяви по суті справи: апеляційні скарги, відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, заперечення.
Аналіз наведеного свідчить про те, що законодавцем передбачено викладення письмово своїх вимог, заперечень, тощо виключно у заявах по суті справи, якими письмові пояснення по справі та вступне слово не є.
Вказане є підставою для повернення відповідачам без розгляду поданого до суду вступного слова та пояснень по справі.
В судове засідання, призначене на 30 квітня 2024 року о 14:45 год. учасники справи не з`явилися. 
30 квітня 2024 року засобами електронного зв`язку через підсистему «Електронний суд» представник АТ КБ «Приватбанк» адвокат Яковлєва-Ангеловська О.А. подала клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на її зайнятість у іншому судовому засіданні призначеному на 30 квітня 2024 року о 13:00 год. у справі №509/7113/23, яка розглядається Овідіопольським районним судом Одеської області.
Врахувавши зміст зазначеного вище клопотання, поданого представником банку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення, з огляду на те, що зайнятість одного з представників банку в іншому судовому процесі, не є перешкодою для забезпечення участі в судовому засіданні іншого представника банку.
Також 30 квітня 2024 року засобами електронного зв`язку (електронну пошту) від представника ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , адвоката Латій О.В. надійшла заява про відкладення розгляду справи, яку колегія суддів залишила без розгляду, з огляду на таке.
У частині восьмій статті 43 ЦПК України зазначено, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, на такі документи накладається кваліфікований електронний підпис учасника справи (його представника) відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".
Відповідно до частин першої, четвертої, шостої, восьмої статті 14 ЦПК України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система. Єдина судова інформаційно-комунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку. Особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням кваліфікованого електронного підпису або засобів електронної ідентифікації, що мають високий рівень довіри, відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Альтернативою звернення учасників справи до суду з позовними заявами, скаргами та іншими визначеними законом процесуальними документами, оформленими в паперовій формі та підписаними безпосередньо учасником справи або його представником, є звернення з процесуальними документами в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним електронним підписом учасника справи через підсистему "Електронний кабінет".
З матеріалів справи убачається, що заява про відкладення розгляду справи, подана адвокатом Латій О.В. в електронному вигляді шляхом направлення на офіційну електронну адресу Одеського апеляційного суду, а не шляхом формування документа у системі "Електронний суд" чи у письмовому вигляді безпосередньо до канцелярії апеляційного суду або через засоби поштового зв`язку, а тому підлягає залишенню без розгляду.
Інші учасники справи будучи повідомленими належним чином, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи суду не подавали, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає не у повній мірі.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи такі обставини.
18 липня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №ODTIGA00000333 (далі – Договір), на таких умовах. 
Банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п. 7.1 цього договору. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором, зазначені у розділі 7 договору (п.1.1 Договору).
Позичальник доручає банку провадити погашення заборгованості по даному кредитному договору в передбачені даним договором строки за рахунок коштів, розміщених на рахунку позичальника, що відповідає платіжній картці, емітованої ПриватБанком. Номер рахунку зазначений у п. 7.2 договору. Зазначене доручення позичальника не підлягає виконанню Банком у випадку пред`явлення позичальником документа, що підтверджує сплату заборгованості іншим способом. Кредит надається в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплату відсотків, винагороди в зазначені даним договором строки (п.1.2 Договору) 
Забезпечення виконання позичальником зобов`язань за даним договором зазначено в п. 7.3 змінної частини договору, а також всі інші види, іпотеки, поруки й т. п., надані банку з метою забезпечення зобов`язань за даним договором (п.1.3 Договору).
Позичальник, зокрема, зобов`язується: використати кредит на цілі, зазначені в п. 7.1 даного договору (пп. 2.2.1 договору); сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п. п. 7.1, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 3.1, 3.2 даного договору пп. 2.2.2);сплатити банку винагороду згідно п. п. 7.1 та 6.2 даного договору (пп. 2.2.3) (п.2.2 Договору). 
В період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в п. 7.1 змінної частини даного договору (п. 3.1 Договору). 
Пунктом 3.3 Договору регламентовано черговість використання внесених позичальником коштів на погашення заборгованості за кредитним договором.
Нарахування відсотків здійснюється в останню дату стати відсотків, при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом - 360 днів у році. Відсотки розраховуються щомісяця, за період з першої дати поточного періоду сплати включно. Дата погашення кредиту в розрахунок не включається. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше дня повного погашення суми кредиту (п.3.4 Договору).
Позичальник сплачує банку винагороду, в розмірі й у строки, зазначені в п. 7.1 даного договору. Якщо згідно п. 7.1 даного договору передбачена щомісячна сплата винагороди, то вона встановлюється у фіксованому розмірі (зазначеному в п. 7.1) від дня списання коштів з кредитного рахунку до дня повного погашення кредиту. При цьому, незалежно від кількості днів, що пройшло від дня закінчення останнього періоду сплати до дня остаточного погашення кредиту, винагорода сплачується у вищевказаному розмірі. Нарахування винагороди на прострочену заборгованість по кредитному договору не проводиться (пункт 3.7 Договору).
При непогашенні кредиту в строки, зазначені п. п. 7.1 і п. п. 1.3.3 цього договору, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється згідно п. 3.2 даного договору з дати виникнення простроченої заборгованості (п.3.8 Договору).
Позичальник має право сплатити щомісячний платіж достроково, при цьому нарахування відсотків здійснюється в порядку, передбаченому п. п. 3.4 й 3.11 даного договору (п.3.9 Договору).
При порушенні позичальником будь-яких зобов`язань, передбачених п. п. 2.2.2, 2.2.3 цього договору банк має право нарахувати, а позичальником зобов`язується сплатити банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні (п. 4.1 Договору).
Банк зобов`язаний здійснити додатковий моніторинг погашення кредиту по рахунку при невиконанні позичальником умов, передбачених п. 2.2.11 договору, за що позичальник сплачує банку винагороду, що дорівнює сумі залишку коштів між сплаченими позичальником на день здійснення моніторингу коштами і нарахованими банком на останній термін сплати. Сплата винагороди здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, винагорода сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Зазначеним п. 2.2.11 передбачено, що для здійснення останнього погашення по кредиту позичальник звертається в банк, який надає інформацію про заборгованість позичальника за кредитним договором (кредит, відсотки, пені, винагороди) (п. 6.2).
Всі види платежів (за винятком кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу, неустойки), що вносяться позичальником за даним договором є відсотками в розумінні ЦК України (п.6.3 Договору).
Пунктом 7.1 кредитного договору встановлено, що банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з "18" липня 2007 р. по "18" липня 2017 р., включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії (кредит) у розмірі: 50000,00 на наступні цілі: споживчі цілі, а також у розмірі 5700,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом: відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом; винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,20 % суми виданого кредиту щомісяця в період сплати; винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 1,50 % суми виданого кредиту в момент надання кредиту; відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11, даного Договору; винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2. даного Договору. Періодом сплати вважати період з "18" по "23" число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 794,23 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. У разі порушення вищевказаних термінів оплати (зокрема, оплати забоогованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, - позичальник зобов`язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.
Для виконання даного договору банк відкриває позичальникові рахунок № НОМЕР_1 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам (п.7.2 Договору).
Забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає договір іпотеки трьохкімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , порука ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т. п., надані банку з метою забезпечення зобов`язань за даним договором (пункт 7.3 Договору).
При достроковому (як повному, так і частковому) погашенні кредиту позичальник додатково сплачує банку за користування кредотом 0,00 % від суми кредиту, що погашається достроково (п.7.5 Договору). 
Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п.5.1 Договору).
Крім вказаного вище кредитного договору, до позовної заяви банком додано копії договір поруки, укладених 18 липня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (т.1 а.с. 17-20).
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого банком, який долучено до позову, станом на 22 липня 2016 року ОСОБА_1 має заборгованість за тілом кредиту у розмірі – 28222, 21 доларів США, заборгованість за відсотками – 16567,89 доларів США (т.1 а.с. 5-9).
02 серпня 2016 року банк на адресу відповідачів банк надіслав лист, датований 25 липня 2016 року за №30.1.0.0/2-70718ODTIL046 у якому просив погасити заборгованість, яка виникла у ОСОБА_1 перед банком у зазначеному вище розмірі впродовж 5 днів з дати отримання цього листа (т.1 а.с. 11-12).
Інші докази в обґрунтування заявлених позовних вимог банком до позовної заяви не долучено.
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 12 січня 2017 року задоволення клопотання представника відповідачки про витребування доказів. Зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк» надати суду наступні документи: оригінал Кредитного договору №ODTIGA00000333 від 18.07.2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приват Банк», а також усі додаткові угоди до нього, додатки, зміни та доповнення; оригінал графіку платежів до Кредитного договору № ODTIGA00000333 від 18.07.2007 року, який є його невід`ємною частиною, оформлений належним чином, та підписаний відповідними сторонами; оригінали документів, доказів, підтверджуючих видачу готівки (у розмірі суми кредиту) ОСОБА_1 та отримання відповідачкою цих коштів; кредитну справу ОСОБА_1 по кредиту (заява на отримання кредиту, техніко-економічне обґрунтування щодо необхідності отримання кредиту, розрахунок окупності кредитного проекту, кінцеву вартість кредиту, висновок про можливість видачі кредиту, розрахунок терміну використання і погашення кредиту, варіанти погашення кредиту; сплати процентів, розпорядження бухгалтерії за підписом керуючого банку і начальника кредитного відділу про видачу кредиту); виписки по рахунку основного боргу; виписки по прострочених відсотках; загальну виписку заборгованості по кредиту у відповідача - ОСОБА_1 ; деталізований розрахунок заборгованості за Кредитним договором № ODTIGA00000333 від 18 липня 2007 року у межах строку позовної давності в три роки, а саме: з 29.08.2013 по 29 серпня 2016, з урахуванням усіх передбачених кредитним договором № ODTIGA00000333 від 18.07.2007 року платежів, штрафів, відсотків та інших платежів, передбачених кредитним договором № ODTIGA00000333 від 18.07.2007 року; договір про відкриття та обслуговування банківського рахунку № НОМЕР_2 ; деталізований розрахунок заборгованості з датами погашення зобов`язань, з урахуванням змін у відсоткових ставках щодо усіх платежів, комісій, тіла кредиту із зазначенням періодів та дат виникнення заборгованості; документи, які підтверджують повідомлення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про збільшення/зменшення розміру відсоткових ставок за кредитом в період з 18 липня 2007 року по 29 серпня 2016 року; протоколи засідань кредитного комітету (комісії) по наданому кредиту; виписки банку по руху грошових коштів та відсоткам по рахункам згідно з поданим кредитом, завірені належним чином, та підписані уповноваженою особою (з наданням доказів, що підтверджують повноваження такої особи); розпорядження відділу бухгалтерського обліку щодо перерахування грошових коштів по даному кредиту; детальний розрахунок заборгованості за кредитом по договором № ODTIGA00000333 від 18 липня 2007 року, процентах за користування кредитом, пені та штрафах за весь період, складені і належним чином посвідчені відповідальною особою банку; детальний опис по кожному окремому платежу, що здійснила ОСОБА_1 по погашенню заборгованості за кредитним договором №ODTIGA00000333 від 18 липня 2007 року, за наступними питаннями: - яка сума зараховувалась на погашення тіла кредиту? ; - яка сума зараховувалась на погашення відсотків (яких відсотків), пені, штрафних санкцій, касове обслуговування банку?; - яка сума і за який період нараховано пеню та штрафні санкції?, із зазначенням відповідних дат (т.1 а.с. 69-71).
07 лютого 2017 року на виконання вказаної вище ухвали місцевого суду, банк засобами електронного зв`язку (на електронну пошту) надіслав лист до якого додав: довіреність представника банку, виписки по всім рахункам кредитного договору, разом з меморіальними ордерами, меморіальний ордер, розрахунок заборгованості, копію листа-повідомлення. Серед іншого, у змісті цього документа зазначено про те, що відсутній реєстр відправки листа відповідачу щодо підвищення відсоткової ставки, у зв`язку з тим, що сплив строк зберігання документації, і тому відсутність реєстру не може вказати на те, що підвищення відсоткової ставки є недійсним, оскільки відповідач належно виконував свої обов`язки щодо сплати заборгованості за договором. Також повідомлено про те, що не має можливості надати протоколи засідань кредитного комітету, зважаючи на сплив терміну зберігання цього документа, який становить не більше 5 років. Окрім того, у листі зазначено, що на даний момент відбувається збір інформації з різноманітних програмних комплексів та архівів банку, у зв`язку з чим надати оригінали у встановлений строк неможливо (т.1 а.с. 78-79).
З доданих документів до вказаного вище листа убачається, що на вимогу суду банком надіслано: 
видатковий ордер №1 від 19 липня 2007 року відповідно до якого здійснено видачу кредиту згідно кредитного договору №ODTIGA0000333 від 18 липня 2007 року у сумі 50000 доларів США. У видатковому ордері наявні дані щодо платника – ОСОБА_1 , одержувача – кошти в касі, банку платника та банку – код банку 328704, яким є філія «Южне Головне регіональне управління ПАТ КБ «Приватбанк». У цьому документі відсутні підписи посадових осіб банку, яким надано правом підпису касових документів, і тотожність їх зразкам, та підпису одержувача готівкових коштів у сумі 50000 доларів США (т.1 а.с. 82);
виписку з 18 липня 2007 року до 01 лютого 2017 року по рахунку № НОМЕР_3 ОСОБА_1 , яка не містить інформацію (відомості) про рух коштів по рахунку (т.1 а.с. 83);
виписку з 18 липня 2007 року до 01 лютого 2017 року по рахунку № НОМЕР_4 ОСОБА_1 , яка не містить інформацію (відомості) про рух коштів по рахунку (т.1 а.с. 84);
виписку з 18 липня 2007 року до 01 лютого 2017 року по рахунку № НОМЕР_5 ОСОБА_1 , яка містить інформацію про сплату послуг з проведення та надання незалежної оцінки (06 жовтня 2016 року), про сплату послуг з незалежної оцінки (02 грудня 2016 року), про сплату послуг з технічної інвентаризації (13 грудня 2016 року); меморіальні ордери про здійснення вказаних фінансових операцій (т.1 а.с. 85-86);
виписку з 18 липня 2007 року до 01 лютого 2017 року по рахунку № НОМЕР_6 ОСОБА_1 , яка містить інформацію про нарахування пені за кредитним договором № ODTIGA00000333 від 18 липня 2007 року (т.1 а.с. 87);
З довідки, складеної 07 лютого 2017 року керівником апарату Іллічівського міського суду Одеської області Рожкован К.М. убачається, що на адресу суду від ПАТ КБ «Приватбанк» надійшла заява про надання документів на виконання запиту по справі №501/2018/16-ц, у зв`язку з технічною неможливістю, а саме відсутністю паперу та великою кількістю додатків до зазначеної вище заяви, роздрукувати надані документи немає можливості (т.1 а.с. 89).
17 квітня 2018 року представником відповідачки ОСОБА_1 , разом з відзивом на позовну заяву, додано копії квитанцій про сплату позичальницею коштів за кредитним договором (т.1 а.с. 185-210). 
17 квітня 2018 року ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 17 квітня 2018 року призначено по справі судову економічну експертизу, на вирішення якої поставити перед експертом наступні питання: 
1.Чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості (а.с.5-9) позичальника ОСОБА_1 по сплаті процентів за кредит та погашення основної суми боргу перед банком ПАТ КБ «ПриватБанк» умовам укладеного між сторонами кредитного договору №ODTIGA00000333 від 18 липня 2007 року та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором за період часу з 19.07.2007 р. по 22.07.2016 р. включно? 
2. У якій сумі нанесені збитки ПАТ КБ «ПриватБанк» по сплаті процентів за кредит та погашення основної суми боргу за період часу з 19.07.2007 р. по 22.07.2016 р. включно в результаті неповернення кредиту за кредитним за кредитним договором №ODTIGA00000333 від 18 липня 2007 р.? (т.1 а.с. 219-220).
Як убачається з висновку експерта №18-1894/1895, складеного 30 червня 2019 року за результатами проведення судової економічної експертизи, відповідаючи на перше поставлене питання, експерт дійшов висновку про те, що: «проведеними дослідженими квитанцій, з урахуванням окремих даних «Розрахунку заборгованості за договором №ODTIGA00000333 від 18 липня 2007, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 22 Липня 2016 р.», при умові, що зазначені в них дані будуть підтверджені у повному обсязі первинними документами та регістрами бухгалтерського обліку банку, та зважаючи на норми ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості (т.1 а.с.5-9) позичальника ОСОБА_1 по сплаті процентів за кредит та погашення основної суми боргу перед банком – ПАТ КБ «ПриватБанк» не відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору №ODTIGA00000333 від 18 липня 2007 року та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором за період часу з 19 липня 2007 року по 22 липня 2016 року включно.
Надаючи відповідь на друге питання, експерт зазначив про те, що: «за наданими документами в межах компетенції судового експерта-економіста не надається за можливе документально обґрунтувати, на яких рахунках ПАТ КБ «ПриватБанк», необхідність введення яких передбачене Планом рахунків бухгалтерського обліку банків України та Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України від 17 червня 2004 року №280, зокрема, №2207 «Прострочена заборгованість за кредитами на поточні потреби, що надані фізичним особам», 2209 «Прострочені нараховані доходи за кредитами на поточні потреби, що надані фізичним особам», 9601 «Списана за рахунок спеціальних резервів заборгованість за нарахованими доходами за операціями з клієнтами», 9611 «Списана у збиток заборгованість за кредитними операціями», 5031 «Непокриті збитки минулих років», 5041 «Збиток звітного року, що очікує затвердження», відображені суми заборгованості, що не сплачені позичальником (боржником), у визначений договором строк по сплаті процентів за кредит та погашення основної суми боргу за період часу з 19 липня 2007 р. по 22 липня 2016 р., включно, в результаті неповернення кредиту за кредитним договором №ODTIGA00000333 від 18 липня 2007 р. (т.2 а.с.1-29).
Зі змісту зазначеного вище висновку експерта убачається, що предметом дослідження експерта, були документи надіслані банком, у тому числі, на електронну адресу суду 07 лютого 2017 року (а.с. 82-87).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив із того, що банк не надав оригінали та копії документів, витребуваних судом і судовим експертом, у той час як в матеріалах справи відсутні; графік погашення заборгованості за кредитним договором; додаткові угоди, якими вносилися зміни до умов договору щодо розміру процентної ставки, термінів сплати заборгованості по кредиту та інших суттєвих умов договору; банківські виписки щодо нарахування та сплати відсотків за користування кредитом; письмові повідомлення банку про зміну, встановленої кредитним договором процентної ставки; особові рахунки та виписки по рахунках, а також первинні документи та регістри аналітичного і синтетичного бухгалтерського обліку банку, які підтверджували б здійснення фінансових операцій з надання кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору №ODTIGA00000333 від 18 липня 2007 року та погашення заборгованості за кредитним договором, про що зазначено у висновку експерта №18-1894/1895, складеного 30 червня 2019 року. Суд відхилив твердження банку про те, що реєстр відправки листа відповідачу щодо підвищення відсоткової ставки відсутній, у зв`язку з тим, що сплив строк зберігання документації, посилаючись на п.2.1.2. кредитного договору №ODTIGA00000333 від 18 липня 2007 року, яким передбачено, що з метою надання й обслуговування кредиту банк «… зобов`язується здійснювати ведення кредитного досьє по кредиту», а відтак на думку суду, позивач має зберігати документи, які мають юридичне значення, до остаточного вирішення питання за кредитним договором. 
Крім того, суд відхилив надані банком договори поруки, з тих підстав, що вони складені на іноземній мові, а позивачем не додано їх засвідчений, у встановленому порядку переклад, українською мовою, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про те, що відсутність перекладу на українську мову документу, складеного на іноземній мові, унеможливлює встановлення судом змісту такого документу, дії, яка вчинена на підставі вказаного документу, особу, якою вона була вчинена та на користь кого. Разом із цим, суд першої інстанції звернув увагу, що в договорі поруки №0333/Р2 від 18 липня 2007 року прізвище, ім`я та по-батькові поручителя « ОСОБА_3 » не співпадає з прізвищем, іменем та по-батькові відповідача « ОСОБА_3 », зазначеного в позовній заяві, що перешкоджає встановити особу, яка є стороною договору. Також, суд зазначив, що матеріалами справи не підтверджено, що відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_4 є поручителями перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 18 липня 2007 року №ODTIGA00000333, оскільки копії договорів поруки №0307/Р4 від 18 липня 2007 та №0307/Р3 від 18 липня 2007 року, які долучені до позовної заяви, містять посилання на інші кредитні договори, ніж №ODTIGA00000333 від 18 липня 2007 року. 
З такими висновками суду першої інстанції, погоджується колегія суддів, з огляду на таке.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено договором кредиту і не випливає із суті кредитного договору.
Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України). 
У постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року в справі №274/7221/19 (провадження №61-1513св23) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з цим Законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Водночас, відповідно до пунктів 4,8, 5.5,5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 (яка була чинною на час видачі кредиту), передбачено, що у первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції в грошовому виразі, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження). Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій, призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Згідно з пунктами 61,62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (яке є чинною на час вирішення справи судом апеляційної інстанції), форма клієнтських рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер клієнтського рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код Єдиного ідентифікатора Національного банку України (далі - ID НБУ) банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; сума вхідного залишку за рахунком; код ID НБУ банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); сума оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Таким чином, виписка за рахунком, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом заборгованості позичальника за сумою кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.
Подібні висновки Верховний Суд виклав у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 (провадження №61-9618св19), від 20 жовтня 2020 року у справі №456/3643/17 (провадження №61-9882св20), від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц (провадження №61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц (провадження №61-22158св19).
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України).
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.3 ст. 13 ЦПК України). 
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч.1 ст. 44 ЦПК України). 
Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (ч.1 ст. 126 ЦПК України).
Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів) (ч.5 ст. 177 ЦПК України). 
Особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов`язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті (ч.2 ст. 27 ЦПК України у редакції чинній на час звернення банку з позовом до суду).
Звертаючись із позовом до суду про стягнення заборгованості з відповідачів, банк в обґрунтування заявлених позовних вимог до позовної заяви додав наступні докази: розрахунок заборгованості, копію кредитного договору та договорів поруки, лист (повідомлення), адресований відповідачам у якому порушував питання про дострокове повернення кредитної заборгованості. 
Таким чином, первинні бухгалтерські документи до позовної заяви банком додано не було.
Як убачається з матеріалів справи, на виконання вимог ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 12 січня 2017 року, банк надіслав копії деяких документів, із переліку, зазначеного у вказаній вище ухвалі, зокрема видатковий ордер, виписки з рахунків відповідачки ОСОБА_1 , а також меморіальні ордери, і ці докази, не дивлячись на довідку керівника апарату місцевого суду щодо неможливості їх роздрукування, містяться у матеріалах справи і вони були предметом дослідження експерта під час складення висновку судово-економічної експертизи №18-1894/1895 від 30 червня 2019 року.
Після надіслання на адресу суду вказаних вище документів, представник банку повідомляла, що витребувані оригінали документів будуть надані в одне з наступних судових засідань, тобто до проведення вказаної вище судової експертизи (т.1 а.с. 122). Після чого інший представник банку приймав участь в судових засідання (т.1 а.с. 148-149, 164-165).
27 червня 2018 року представник банку ОСОБА_8 надіслала на адресу суду відповідь на відзив на позовну заяву, у якому серед іншого зазначила, що банк надає виписку по рахунку відповідачки, яка є первинним бухгалтерським документом, а тому є належним та допустимим доказом. Однак фактично зазначений документ (виписка по рахунку) до відповіді на відзив не додано (т.1 а.с. 229-244).
13 січня 2020 року, тобто після проведення та складення вказаної вище судово-економічної експертизи, представник банку ОСОБА_9 ознайомилася з матеріалами справи, що підтверджується розпискою, тобто до ухвалення оскаржуваного рішення, представник була обізнана з виснновоком експерта, а також обсягом доказів, який фактично міститься в матеріалах справи (т.2 а.с. 45).
З матеріалів справи убачається, що упродовж тривалого розгляду справи судом першої інстанції (майже 5 років), окрім сукупності документів, долучених до позову, а також надісланих банком на адресу суду 07 лютого 2017 року, банком не подалися до суду інші джерела доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, зокрема первинні бухгалтерські документи.
Звертаючись з апеляційною скаргою, банк порушує перед апеляційним судом питання про врахування та надання правової оцінки новим доказам, які не були предметом розгляду суду першої інстанції, посилаючись на те, що документи, які були надіслані на адресу суду електронною поштою не були роздруковані, і ці обставини, як і про наявність клопотання експерта про надання доказів, стали відомі позивачу вже після прийняття оскаржуваного рішення. 
Вирішуючи питання щодо можливості прийняття та врахування на стадії апеляційного перегляду, зазначених вище документів, колегія суддів враховує таке.
Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, наприклад, якщо новий доказ з`явився після розгляду справи судом першої інстанції або раніше був недоступний заявнику. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.
Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і про відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні по суті спору.
Такі правові висновки викладено в постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі №642/4116/19 (провадження №61-4053св21).
На переконання колегії суддів, наведені скаржником аргументи щодо неможливості подання доказів до суду першої інстанції не є об`єктивними та не свідчать про винятковість випадку, за умови якого такі докази мають прийматися судом на стадії апеляційного перегляду, оскільки ці докази, були у розпорядженні банку, однак усупереч вимогам процесуального закону вони не були подані позивачем, як при зверненні з позовом до суду, так і впродовж усього розгляду справи судом першої інстанції, тривалість якого складає майже 5 років, хоча банк мав об`єктивну можливість це зробити. 
Крім того, судом першої інстанції при ухваленні рішення та експертом під час складення висновку, були враховані докази, надані банком на виконання ухвали суду від 12 січня 2017 року, а саме виписки по рахункам та меморіальні ордери, натомість банком не надано доказів на спростування того, що обсяг роздрукованих документів, що фактично міститься в матеріалах справи є відмінним (меншим за обсягом та/або повнотою) від того, що був надісланий банком на електронну адресу суду. 
Водночас, як свідчать матеріали справи, представники банку упродовж розгляду справи повідомляли про те, що витребувані судом документи будуть надані упродовж розгляду справи, чого зроблено не було, надаючи відповідь на відзив предстаник банку вказувала у змісті цього документа, що додає виписку по рахунку відповідачки ОСОБА_1 , проте фактично цей документ банк не долучив.
Твердження скаржника про те, що про існування вказаної вище довідки, складеної керівником апарату місцевого суду, а також про клопотання експерта, банк дізнався лише після ухвалення оскаржуваного рішення, суперечать матеріалам справи, з яких убачається, що представник банку знайомилася з матеріалами справи 13 січня 2020 року, тобто вже після проведення експертизи, однак до ухвалення судом оскаржуваного рішення. Після проведення експертизи, банк не звертався до суду з клопотанням про призначення у справі повторної (у разі незгоди з висновками експерта) чи додаткової експертизи (у разі надання первинних бухгалтерських документів, які не були предметом дослідження первинної експертизи).
Ураховуючи наведене вище, керуючись засадами змагальності та рівності сторін, зважаючи на положення ст. 367 ЦПК України, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для врахування та прийняття нових доказів, доданих банком до апеляційної скарги, з підстав викладених вище. 
Зважаючи на те, що позивачем під час розгляду справи судом першої інстанції, усупереч ст. 12,81 ЦПК України, що є його обов`язком, за допомогою належних доказів не підтверджено розмір заборгованості за кредитним договором, заявлений до стягнення, та з урахуванням тієї обставини, що відповідачка у добровільному порядку здійснювала погашення заборгованості, наведене унеможливлює перевірку обґрунтованість позовних вимог у цій частині на предмет їх достовірності, а відтак і встановити дійсний розмір цієї заборгованості.
Разом із цим, колегія суддів враховує, що наданий банком розрахунок заборгованості, який додано до позову не є первинним бухгалтерським документом, а є відображенням односторонніх арифметичних обчислень позивача і не є підставою для встановлення певних фактів та обставин, що мають значення для справи.
Крім того, колегія суддів враховує висновки судово-економічної експертизи №18-1894/1895 від 30 червня 2019 року, про те, що доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості по сплаті процентів за кредит та погашення основної суми боргу не відповідає умовам кредитного договору, укладеного 18 липня 2007 року між банком та ОСОБА_1 . 
Апеляційна скарга не містить доводів на предмет помилковості вказаного вище висновку експерта, зазначене джерело доказу, скаржник під сумнів не ставить, питання про призначення повторної експертизи у справі, банк не порушує.
З огляду на вказане вище, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог банку про стягнення заборгованості у розмірі 28222,21 доларів США, оскільки вимоги банку в цій частині не доведені за допомогою належних та допустимих доказів. 
Відсутність доказів, які б підтверджували розмір заборгованості, перешкоджає перевірці та визначенню правомірності нарахування банком відсотків, які заявлені до стягнення у розмірі 16567,89 доларів США, відповідно до тих умов, які були погоджені між банком та відповідачкою ОСОБА_1 , а тому є такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги і в цій частині.
Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків суду першої інстанції не спростовують.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржником норм права, та незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, також фактично зводяться до переоцінки доказів наданої судом першої інстанції без посилання на обставини, які не були враховані під час вирішення цієї справи.
Недоведеність заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №ODTIGA00000333, укладеного 18 липня 2007 року між банком та ОСОБА_1 є підставою для відмови у задоволенні позову в цілому, у тому числі і в частині, пред`явлених позовних вимог до інших відповідачів, а саме ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . 
Водночас, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції не дотримався вимог процесуального закону, приймаючи рішення в частині позовних вимог пред`явлених до відповідача ОСОБА_2 , з огляду на таке 
Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (ч.5 ст. 25 ЦПК України). 
У статті 46 ЦПК України визначено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи (стаття 46 чинного ЦПК України).
Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Аналіз зазначених норм дозволяє дійти висновку про те, що на момент звернення з позовом до суду відповідач у справі повинен мати цивільну процесуальну правосуб`єктність.
В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 чинного ЦПК України).
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року у справі №185/998/16 (провадження №61-33766сво18).
Так, у пункті 7 частини першої статті 255 ЦПК України міститься норма, відповідно до якої суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
Як убачається з матеріалів справи, на час звернення банку з позовом до суду (серпень 2016 року), відповідач ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 , виданого 07 листопада 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стані Іллічівського міського управління юстиції Одеської області (т.1 а.с. 64).
Таким чином, зважаючи на викладене вище, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до  ОСОБА_2  про стягнення заборгованості за кредитним договором необхідно скасувати, а провадження у справі в цій частині слід закрити. В іншій частині оскаржуване рішення потрібно залишити без змін.
       Розподіл судових витрат за результатами розгляду справи апеляційним судом не здійснюється, оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог до інших відповідачів, колегією суддів залишене без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України

постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 01 липня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати.
Закрити провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.
Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.
Повний текст постанови складено 03 травня 2024 року.

Головуючий                                                         Ю.П. Лозко

Судді:                                                                 В.В. Кострицький

                                                                       М.В. Назарова