ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року	  м. Одеса	Справа № 916/754/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Громадської організації «Товариство «Восток», Одеська область, м. Березівка
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.03.2024 року про повернення позовної заяви, м. Одеса, суддя першої інстанції Пінтеліна Т.Г., повний текст ухвали складено та підписано 18.03.2024 року
у справі №916/754/24
за позовом Громадської організації «Товариство «Восток», Одеська область, м. Березівка
до відповідача Южненської міської ради   Одеської області, Одеська обл., м. Южне
про стягнення 5  550  000 грн. шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

          Короткий зміст позовних вимог та ухвали суду першої інстанції.

У лютому 2024 року Громадська організація "Товариство "Восток", Одеська область, м. Березівка звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до  Южненської міської ради   Одеської області, Одеська обл., м. Южне, в якій просила суд стягнути з відповідача на свою користь кошти у розмірі 5  550 000 грн. в якості компенсації за завдану шкоду органом державної влади.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, Громадська організація "Товариство "Восток", Одеська область, м. Березівка, посилаючись на порушення відповідачем принципу добросовісності, вказала, що фактично Южненська міська ради   привласнила та використовує 1100 гаражів громадян (членів Громадської  організації "Товариство "Восток") в своїх корисних цілях, завдаючи шкоди,  а саме, унеможливлює  Громадській організації "Товариство "Восток" ведення статутної діяльності, користування земельною ділянкою та реєстрацію права власності на уже збудовані 1100 капітальних гаражів, чим порушується європейській принцип «доброго урядування».
Ухвалою від 18.03.2024 року Господарський суд Одеської області у справі №916/754/24 (суддя Пінтеліна Т.Г.) позовну заяву Громадської організації «Товариство «Восток»  та додані до неї документи у справі повернуто. 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем  не виправлено позовну заяву, як то зазначено в ухвалі від 18.03.2024 року, зокрема, в частині того, що позивачем не надано до позову оригіналу або належним чином завіреної копії Статуту; не зазначено та не доведено належними доказами, яку саму шкоду заподіяно відповідачем; не надано відповідних доказів на підтвердження заподіяної шкоди, обґрунтований документами розрахунок  шкоди (збитків) та не зазначено правові підстави позову відповідно до норми закону  п.5 ст.162 Господарського процесуального кодексу України;   не надано доказів щодо реєстрації позивача в підсистемі Електронний суд  ЄСІТС та  направлення на адресу відповідача копії позовної заяви та доданих до неї документів, що на думку суду, є підставою для повернення позовної заяви у порядку, визначеному ст. 174 Господарського процесуального кодексу України. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Громадська організація «Товариство «Восток» з ухвалою суду не погодилося, тому звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.03.2024 року у справі № 916/754/24 про повернення позовної заяви скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм процесуального права і неповним з`ясуванням всіх обставин справи.
Зокрема, скаржник, посилаючись на практику Верховного Суду, за доводами апеляційної скарги вказує, що суд не наділений повноваженнями визначати спосіб захисту порушеного права на стадії відкриття провадження, оскільки саме позивач наділений правом на звернення та обов`язком визначення способу захисту.
Скаржник  наголошує, що неповнота, навіть очевидна з точки професійного судді, з якою позивач обґрунтував позовні вимоги, в тому числі й щодо правової підстави позову, а також ненадання доказів на підтвердження позовних вимог не можуть бути підставою для залишення позовної заяви без руху та повернення позовної заяви позивачу в подальшому.
Крім того, скаржник звертає увагу суду, що ним у заяві про усунення недоліків від 12.03.2024 року, поданою через електронний суд, було зазначено, що у Громадської організації «Товариство «Восток» та відповідача створені електронні кабінети в підсистемі Електронний суд ЄСПС.
Також апелянт наголошує, що до позовної заяви  було додано доказ відправлення позовної заяви разом з додатками  відповідачу у відповідності до ст.172 Господарського процесуального кодексу України, що підтверджується описом вкладу та квитанцією.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.04.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Громадської організації «Товариство «Восток» Одеська область, м. Березівка на ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.03.2024 року про повернення позовної заяви у справі №916/754/24, справу вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження. 
Відповідач своїм правом згідно ч.1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що відповідно до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Частиною 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Приписи ч. 2 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України визначають, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 34 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на викладене вище, судова колегія дійшла висновку, що у даному випадку апеляційна скарга Громадської організації «Товариство «Восток», Одеська область, м. Березівка на ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.04.2024 року про повернення позовної заяви у справі №916/754/24 має розглядатися у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржувану у справі ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів оскарження ухвали, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Громадської організації «Товариство «Восток», Одеська область, м. Березівка  потребує задоволення, а ухвала Господарського суду Одеської області від 18.03.2024 року про повернення позовної заяви у справі №916/754/24, потребує скасування з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії відкриття провадження у справі, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

У лютому 2024 року Громадська організація "Товариство "Восток", Одеська область, м. Березівка звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до  Южненської міської ради   Одеської області, Одеська обл., м. Южне, в якій просила суд стягнути з відповідача на свою користь кошти у розмірі 5 550 000 грн. в якості компенсації за завдану шкоду органом державної влади.
Зокрема, в позовних вимогах зазначено, що на території Южненської міської ради Одеської області знаходиться земельна ділянка кадастровий номер:5122785800:01:001:0435, площа-12 (після поділу кадастровий номер:5122785800:01:001:0599, площа - 8 га та 5122785800:01:001:0600 площа 4 га) для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, вид використання: для будівництва авто гаражів, комунальна власність.
Позивач зазначає, на вищезазначеній земельній ділянці членами Громадської організації "Товариство "Восток", за власні кошти було побудовано 1100 капітальних гаражів, до котрих Южненська міська рада та Приватне підприємство «Південьпарксервіс» жодного відношення не мають.
Також позивач вказує, що власник земельної ділянки (Южненська міська рада) передала земельні ділянки, кадастрові номери 5122785800:01:001:0599 площею 8 га та  5122785800:01:001:0600 площею 4 га  Приватному підприємству «Південьпарксервіс» в оренду на 49 років  під об`єкти (споруди) загальною площею  92 кв.м.
В обґрунтування порушень позивач зазначає, що на даний час не укладений договір оренди земельних ділянок за кадастровими номерами:  5122785800:01:001:0599 площею 8 га та  5122785800:01:001:0600 площею 4 га. відповідно до приписів ст.15 Закону України «Про оренду земл».
Також позивач зазначає, що за його зверненням Южненською міською радою не проведена технічна інвентаризація об`єктів нерухомого майна, розміщеного  на земельних ділянках за кадастровими номерами:  5122785800:01:001:0599 площею 8 га та  5122785800:01:001:0600 площею 4 га.
У зв`язку із вищенаведеним позивач вважає, що фактично Южненська міська рада привласнила та використовує 1100 гаражів членів Громадської  організації "Товариство "Восток" в своїх та Приватного підприємства «Південьпарксервіс» корисних цілях, завдаючи шкоди членам Громадської  організації "Товариство "Восток", а саме, унеможливлює ведення статутної діяльності, користування земельною ділянкою та реєстрацію права власності на уже збудовані 1100 капітальних гаражів, чим порушується європейський принцип «доброго урядування». 

На підтвердження своєї правової позиції позивачем до позовної заяви було додано копії наступних документів, а саме: виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, викопіювання з Публічної кадастрової карти України, договір про надання місця під установку гаража і надання послуг на території ПП «Південьпарксервіс» автостоянки «Южна-1» від 12 березня 2015 року, квитанції, технічний паспорт на гараж (машино-місце) №86 від 13 вересня 2021 року, договір оренди земельної ділянки від 26 жовтня 2020 року, рішення Южненської міської ради №782-VIII  від 11.11.2021 року,  додаткова угода №1 від 30.07.2021 року  до договору оренди земельної ділянки від 26.10.2020 року, додаткова угода №2 від 15.12.2021 року до договору оренди земельної ділянки від 26.10.2020 року, копію запитів про надання інформації до Южненської міської ради, клопотання до Южненської міської ради про поділ земельної ділянки, копію відповідей  на запит Южненської міської ради, розрахунок шкоди та доказ відправлення позову стороні (опис вкладення та квитанція).
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.03.2024 року у справі №916/754/24 позовну заяву Громадської організації "Товариство "Восток" було залишено без руху з підстав, що позовна заява не містить зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви та попереднього (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи; позовна заява не містить підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача  з тим самим предметом та з тих самих підстав; позивач не підтверджує доказами свої твердження позовної заяви; позивач  повинен  додати  до позову докази  наявності  у нього  права, яке  підлягає судовому захисту ( права на земельні ділянки, на гаражі),  підтвердити наявність такого права шляхом надання належних правовстановлюючих документів,  надати  докази  державної  реєстрації  таких прав,  договорів; позовна заява не містить інформації, передбаченої положеннями п.п. 6-8 ч.3 ст.162 Господарського процесуального кодексу  України; позивачем у поданому позові не зазначено інформації щодо наявності у нього та визначених учасників справи зареєстрованого електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі (підсистема «Електронний суд»); позивачу  необхідно зазначити  та довести належними доказами -  яку саме шкоду  йому заподіяно відповідачем, надати відповідні докази на підтвердження заподіяної шкоди,  обґрунтований документами розрахунок  шкоди (збитків)  та   зазначити   правові підстави  позову, тобто конкретні норми закону (п.5 ст.162 Господарського процесуального кодексу України).
12.03.2024 року на виконання вказаної вище ухвали через підсистему «Електронний суд» позивачем  до місцевого господарського суду було надано заяву про усунення недоліків (вх. №10392/24), у яких позивачем було зазначено, що в додатках позовної заяви надано докази, щодо інших доказів подані клопотання про витребування доказів та огляд доказів за їх місцезнаходженням, додані докази до позовної заяви засвідчені у відповідності до приписів ст. 91, 162 Господарського процесуального кодексу України. 
Щодо попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат, позивач зазначив, що судові витрати не поніс і не очікує понести та не має наміру подавати заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу у відповідності до приписів Господарського процесуального кодексу України.
Позивачем зазначено, що у позовній заяві, керуючись ст.162 Господарського процесуального кодексу України, було підтверджено, що ним не подано іншого позову до цього відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Також  позивач звертає увагу, що до позовної заяви  додано розрахунок шкоди.
Щодо наявності у позивача та визначених учасників справи зареєстрованого електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі (підсистема «Електронний суд» позивачем зазначено, що у Громадській організації "Товариство "Восток", особисто у нього (як фізичної особи) та у відповідача створені електронні кабінети в підсистемі Електронний суд ЄСПС.
Крім того, позивачем зазначено, що на підтвердження направлення на адресу відповідача копії позовної заяви та доданих до неї документів  до позовної заяви було додано опис вкладення (поаркушно та квитанція), що відповідає вимогам  ст.172 Господарського процесуального кодексу України.
Також позивачем було зазначено, що ним вживались заходи досудового врегулювання спору, а саме, до Южненської міської ради подавались заяви, клопотання, котрі були проігноровані.
Щодо надання відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися позивачем, зазначено: не вживались.
           З приводу надання доказів  наявності у позивача   права, яке суд має захистити (права на земельні ділянки, на гаражі тощо), та того, що він має надати  правовстановлюючі документи, докази  державної реєстрації  таких прав, договорів, позивачем вказано, що ним в позовній заяві зазначено, які права просить суд  захистити (відшкодувати шкоду, завдану незаконними діями Южненської міської ради), а докази: права на земельні ділянки, на гаражі тощо, правовстановлюючі документи, докази державної реєстрації таких прав, договорів надати фізично суду не може, оскільки Южненська міська рада ігнорує його заяви, клопотання.
Щодо зазначення судом в ухвалі суду, що позивач стверджує, що  "фактично Южненська міська рада привласнила та використовує 1100 гаражів громадян  членів  ГО  Т"Восток",  однак будь-яких  доказів на підтвердження цієї обставини позивач  не додає», з цього приводу позивачем вказано, що ним в додатках  до позовної заяви  відповідно до ч.2 ст.74 Господарського процесуального кодексу України подані клопотання про витребування доказів та огляд доказів.
 Оскаржуваною ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.03.2024 року у справі №916/754/24 (суддя Пінтеліна Т.Г.)  позовну заяву  Громадської організації "Товариство "Восток"  та додані до неї документи у справі повернуто заявнику. 
Предметом апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали у даній справі є наявність або відсутність підстав для повернення судом першої інстанції позовної заяви Громадської організації "Товариство "Восток" без розгляду.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви прийняття аргументів, викладених прокурором в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції.

          Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
          Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
           Так, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
          Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мельник проти України" ("Melnyk v. Ukraine" заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).
          Відповідно до ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною 1 ст. 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.
Суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов`язків, визначених процесуальним законом (ч. 2 ст. 9 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
Згідно із ст.1 Господарського процесуального кодексу України цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.
Приписами частини третьої статті 162 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити:
1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;
2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців); відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.
3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;
4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;
5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову;
6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;
7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;
8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;
9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи;
10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Відповідно до частин 1,2,5 статті 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують: 1) відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів; 2) сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). До позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.
Частиною першою статті 172 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов`язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення.
Згідно з ч. 1-3 статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. У разі надходження до суду справи, що підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, після закриття провадження Верховним Судом чи судом апеляційної інстанції в порядку цивільного чи адміністративного судочинства, суд перевіряє наявність підстав для залишення позовної заяви без руху відповідно до вимог господарського процесуального закону, чинного на дату подання позовної заяви. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 176 Господарського процесуального кодексу України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Приписами ст. 174 Господарського процесуального кодексу України законодавець передбачив механізм залишення позовної заяви без руху задля забезпечення позивачу можливості у встановлений судом строк усунути недоліки позовної заяви, що забезпечить можливість вважати її такою, що подана у день її первинного подання та прийняття її судом до розгляду. Разом з тим, ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України визначено негативний наслідок для позивача у разі невиконання вимог суду щодо усунення недоліків позовної заяви у вигляді повернення позовної заяви без розгляду, про що виноситься ухвала, яка може бути оскаржена до апеляційного суду, а разом із постановою апеляційного суду, прийнятою за результатами її апеляційного перегляду, - і до суду касаційної інстанції.
          Як вже зазначалося вище за текстом цієї постанови, у лютому 2024 року Громадська організація "Товариство "Восток", Одеська область, м. Березівка звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до  Южненської міської ради   Одеської області, Одеська обл., м. Южне, в якій просила суд стягнути з відповідача на свою користь кошти у розмірі 5 550 000 грн. в якості компенсації за завдану шкоду органом державної влади.
          Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.03.2024 року у справі №916/754/24 позовну заяву Громадської організації "Товариство "Восток" було залишено без руху з підстав того, що позовна заява не містить зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви та попереднього (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи; позовна заява не містить підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача  з тим самим предметом та з тих самих підстав; позивач не підтверджує доказами свої твердження позовної заяви; позивач  повинен  додати  до позову докази  наявності  у нього  права, яке  підлягає судовому захисту ( права на земельні ділянки, на гаражі),  підтвердити наявність такого права шляхом надання належних правовстановлюючих документів,  надати  докази  державної  реєстрації  таких прав,  договорів; позовна заява не містить інформації, передбаченої положеннями п.п. 6-8 ч.3 ст.162 Господарського процесуального кодексу  України; позивачем у поданому позові не зазначено інформації щодо наявності у нього та визначених учасників справи зареєстрованого електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі (підсистема «Електронний суд»); позивачу  необхідно зазначити  та довести належними доказами -  яку саме шкоду  йому заподіяно відповідачем, надати відповідні докази на підтвердження заподіяної шкоди,  обґрунтований документами розрахунок  шкоди (збитків)  та   зазначити   правові підстави  позову, тобто конкретні норми закону (п.5 ст.162 Господарського процесуального кодексу України).
Ухвалою від 18.03.2024 року Господарський суд Одеської області у справі №916/754/24 (суддя Пінтеліна Т.Г.) позовну заяву Громадської організації «Товариство «Восток»  та додані до неї документи у справі повернув. 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем  не виправлено позовну заяву, як то зазначено в ухвалі від 18.03.2024 року, зокрема, в частині того, що позивачем не надано до позову оригіналу або належним чином завіреної копії статуту; не зазначено та не доведено належними доказами яку саму шкоду заподіяно відповідачем; не надано відповідних доказів на підтвердження заподіяної шкоди, обґрунтований документами розрахунок  шкоди (збитків) та не зазначено правові підстави позову відповідно до норми закону  п.5 ст.162 Господарського процесуального кодексу України;   не надано доказів щодо реєстрації позивача в підсистемі Електронний суд  ЄСІТС та  направлення на адресу відповідача копії позовної заяви та доданих до неї документів, що на думку суду, є підставою для повернення позовної заяви у порядку, визначеному ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.
Громадська організація "Товариство "Восток"  не погодилась з ухвалою суду першої інстанції про повернення його позовної заяви без розгляду, тому звернулась з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.03.2024 року про повернення позовної заяви у справі №916/754/24.
Переглянувши матеріали справи го, дослідивши їх та доводи апелянта, враховуючи приписи процесуального законодавства, колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції  та вважає їх помилковими, з огляду на наступне.
Частиною першої та другої статті 177 Господарського процесуального кодексу України завданнями підготовчого провадження є:
1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу;
2) з`ясування заперечень проти позовних вимог;
3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів;
4) вирішення відводів;
5) визначення порядку розгляду справи;
6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.
Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.
Згідно з п. 15 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд встановлює порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті, про що зазначається в протоколі судового засідання.
При цьому, з`ясування обставин справи та дослідження доказів відбувається на стадії розгляду справи по суті, виходячи з положень § 3 «З`ясування обставин справи та дослідження доказів» Глави 6 Господарського процесуального кодексу України.
Питання про те, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, відповідно до статті 237 Господарського процесуального кодексу України вирішується судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення рішення по суті справи, а оцінка наданих стороною позивача обґрунтувань та доказів на предмет їх достатності на стадії відкриття провадження у справі законом не передбачена.
Колегія суддів наголошує, що суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі не може надати оцінку достатності або недостатності всіх обставин, наявності або відсутності доказів. Ці всі питання можуть вирішуватись на інших стадіях господарського процесу.
Аналогічний правовий висновок зазначений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31.08.2023 у справі №990/114/23.
Господарський процесуальний кодекс України не передбачає конкретну форму викладу позовних вимог, а наділяє позивача правом визначати учасників справи та довільно викласти зміст позовних вимог спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачених законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.
Головним є те, щоб позовна заява містила виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, достатність яких в подальшому має бути оцінена судом в ході судового розгляду справи по суті.
Однак, суд першої інстанції вказані норми процесуального права не врахував, а фактично вдався до оцінки викладених позивачем обставин справи та доказів, що не віднесено до компетенції суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі та є неприпустимим.
Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (§57 рішення у справі «Ashingdane v. the United Kingdom» від 28.05.1985, §96 рішення у справі «Krombach v. France» від 13.02.2001).
У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» від 01.03.2002).
Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у рішенні у справі «Беллет проти Франції» («Bellet v. France», заява N 13343/87) від 04.12.1995 Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права».
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях також неодноразово наголошував, що застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (рішення у справі «Волчлі проти Франції» («Walchli v. France», заява №35787/03, п. 29, від 26.07.2007).
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998).
Отже, як засвідчує позиція Європейського суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права. Застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства.
Тобто, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
На підставі вищевикладеного колегія суддів зауважує, що питання, такі, як, зокрема, не зазначення у позовній заяві відомості  щодо наявності у позивача або іншої особи тих чи інших письмових доказів,  має вирішуватись при розгляді справи по суті, а не на стадії вирішення питання щодо відкриття провадження та не можуть бути підставою для залишення позовної заяви без руху, а в подальшому і повернення позовної заяви, тому колегія суддів розцінює дії суду першої інстанції як помилкові, зроблені передчасно не на тій стадії судового розгляду, що унеможливило доступ позивача до суду.
Щодо мотивів суду першої інстанції і повернення позову без розгляду через відсутність реєстрації заявника в електронному кабінеті Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
18.10.2023 набрав чинності Закон України №3200-ІХ від 29.06.2023 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами". Вказаним законом внесені відповідні зміни до Господарського процесуального кодексу України.
Так, відповідно до ч. ч. 1 та 5 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України, у редакції від 18.10.2023, у господарських судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система.
Електронний кабінет - це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.
Згідно з ч. 6 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Процесуальні наслідки, передбачені цим кодексом, у разі звернення до суду з документом особи, яка відповідно до цієї частини зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат.
Як вбачається з заяви  про усунення недоліків, позивачем  було направлено її через підсистему електронний суд та було надано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який також був отриманий підсистемою «Електронний суд» 07.02.2022 року, що свідчить про створення у позивача електронного кабінету в підсистемі Електронний суд  ЄСІТС. А тому суд апеляційної інстанції у цій частині приймає доводи скаржника, що ним (Громадська організація  «Товариство «Восток») в порядку ч. 6 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України було дотримано норми процесуального права та було зареєстровано електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, докази чого наявні в матеріалах справи.          
Крім того, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивачем  не надано доказів про направлення на адресу відповідача заяви про усунення недоліків, оскільки нормами Господарського процесуального кодексу України не передбачено направлення учасникам справи такої заяви.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на той факт, що позивачем надсилалась копія  позовної заяви разом з копіями  документів відповідно до ст. 172 Господарським процесуальним кодексом України , що підтверджується описом вкладення та квитанцією.
У зв`язку з вищенаведеним судова колегія вважає, що судом першої інстанції допущено надмірний формалізм при застосуванні норм Господарського процесуального кодексу України.
Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає про неправомірність висновку місцевого господарського суду щодо наявності підстав для застосування вимог ч.4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України та повернення позовної заяви Громадської організації «Товариство «Восток».
При цьому, судова колегія не надає оцінку заявленим  Громадської організації «Товариство «Восток» позовним вимогам, оскільки спір судом не розглядався по суті.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 280 Господарського процесуального кодексу України   підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Згідно із ч.3 ст.271 Господарського процесуального кодексу України, у випадках, зокрема, скасування судом апеляційної інстанції ухвал про повернення позовної заяви, справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду приходить до висновку, що апеляційна скарга Громадської організації «Товариство «Восток» потребує задоволення, а ухвала Господарського суду Одеської  області від 18.03.2024 року про повернення позовної заяви у справі №916/754/24 прийнята без дотримання норм процесуального закону та потребує скасування із передачею матеріалів позовної заяви Громадської організації «Товариство «Восток»  до Господарського суду Одеської області на розгляд зі стадії відкриття провадження у справі.
У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору повинен бути здійснений судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.    
Керуючись ст. 129, 269, 270, 271, 275, 277, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Громадської організації «Товариство «Восток», Одеська область, м. Березівка на ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.03.2024 року про повернення позовної заяви у справі №916/754/24 задовольнити.
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.03.2024 року про повернення позовної заяви у справі №916/754/24 скасувати.
Матеріали справи №916/754/24 передати Господарському суду Одеської області на розгляд зі стадії відкриття провадження у справі.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.
          Головуючий суддя 	           Г.І. Діброва	
 Судді 	 С.І. Колоколов	
 	 Я.Ф. Савицький