П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/7934/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Свентух В.М.   
Суддя-доповідач -  Біла Л.М.   
05 червня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Гонтарука В. М. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Лунь Т. С., 
позивача - ОСОБА_1 
представника позивача - Рябокіня Р.П.  
представника відповідача - Ільяшової В.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 718 від 23.05.2023 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до окремих поліцейських Хмільницького районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області та підпорядкованого йому відділення поліції № 2» в частині застосування до старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції № 2 Хмільницького районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції;
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 65 о/с від 23.05.2023 року «щодо особового складу» в частині звільнення з посади старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції № 2 Хмільницького районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області;
- поновити на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції № 2 Хмільницького районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області;
- стягнути з Головного управління національної поліції у Вінницькій області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.05.2023 року по дату винесення судом рішення у справі, з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що в сукупності призвело до ухвалення незаконного рішення.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2023 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та призначено останню до розгляду у відкритому судовому засіданні.
В подальшому, ухвалою суду від 17 січня 2024 року зупинено апеляційне провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у справі №420/11778/22.
Відповідно до ухвали суду від 08 квітня 2024 року апеляційне провадження поновлено та призначено справу до судового розгляду.
В судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги та за обставин викладених в ній просили її задовольнити.
Представник відповідача заперечив проти доводів апелянта та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та надавши оцінку доводам апеляційної скарги, встановила наступні обставини.
20.05.2023 року до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області надійшла інформація про порушення службової дисципліни старшим оперуповноваженим сектору кримінальної поліції відділення поліції №2 Хмільницького районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_1 .
Наказам Головного управління Національної поліції у Вінницькій області №741 від 20.05.2023 року "Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії" за вказаним фактом призначено службове розслідування у формі письмового провадження.
За результатами службового розслідування дисциплінарною комісією встановлено, що 20.05.2023 року о 02:37 год. екіпажем Управління патрульної поліції у Вінницькій області "ЮНКЕР-1002" на стаціонарному посту поліції "Махнівка" було зупинено автомобіль марки "Opel Astra" під керуванням старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №2 Хмільницького районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_1 , який мав виражені ознаки алкогольного сп`яніння (різкий та характерний запах алкоголю з порожнини рота, притуплений погляд, нечітка мова та порушення координації рухів). При цьому, позивач заперечував факт керування ним транспортним засобом та відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки із використанням спеціального технічного засобу "Drager Alcotest" або в медичному закладі
На вимогу працівників Управління патрульної поліції у Вінницькій області надати для ознайомлення будь-які документи ОСОБА_1 відмовлявся, аргументуючи тим, що у нього не було документів при собі.
Згодом позивач показав документ, який посвідчує його особу через додаток на мобільному телефоні "Дія".
В подальшому під час спілкування поліцейські Управління патрульної поліції у Вінницькій області встановили, що транспортним засобом керував позивач.
Як наслідок, поліцейськими Управління патрульної поліції у Вінницькій області відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №431046 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП (за порушення пункту 2.5 ПДР України, а саме за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння).
Також, відносно позивача винесено постанову серії ЕАС №70205119 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 КУпАП (непред`явлення для перевірки документів, які надають право керування транспортним засобом), якою накладено стягнення у виді штрафу - 425 гривень.
Окрім цього, під час службового розслідування встановлено, що 20.05.2023 року позивач в результаті оголошення УГІ ГУНП сигналу "Навчальна тривога" о 05:00 год. прибув у відділенні поліції №2 Хмільницького районного відділу поліції, де працівниками УГІ засвідчено, що останній мав вираженні ознаки алкогольного сп`яніння. 
Позивачу запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у Комунальному підприємстві "Козятинська центральна районна лікарня" Козятинської міської ради, за результатами якого, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння І ступеня (вміст алкоголю - 0,74‰, огляд проведено о 06:00).
З приводу допущеного порушення службової дисципліни, позивачем надано пояснення, які за висновком службового розслідування повністю спростовані поясненнями, наданими поліцейськими Управління патрульної поліції у Вінницькій області - старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 , сержантом поліції ОСОБА_3 та сержантом поліції ОСОБА_4 , які відзначили, що саме позивач керував автомобілем "Opel Astra".
За результатам проведеного службового розслідування наказом Головного управлінням Національної поліції у Вінницькій області №718 від 23.05.2023 року до старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №2 Хмільницького районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції.
Наказом Головного управління Національної поліції у Вінницькій області №65о/с від 23.05.2023 року старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №2 Хмільницького районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.
Не погоджуючись з вищевказаними наказами №718 від 23.05.2023 року та №65 о/с від 23.05.2023 в частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач при прийняті оскаржуваних наказів повністю врахував всі обставини, встановлені при проведені службового розслідування та правомірно прийняв рішення про неможливість подальшого перебування позивача на службі в поліції.
На переконання суду першої інстанції, оскаржувані накази прийняті суб`єктом владних повноважень обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин при визначенні виду дисциплінарного стягнення та спрямовані на дисциплінування і не допущення в майбутньому подібних порушень працівниками Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.
Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначає Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII).
Статтею 3 Закону № 580-VIII унормовано, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з частиною першою статті 59 Закону № 580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
За змістом ст. 18 Закону № 580-VIII, поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва. Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції. У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
При цьому, підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (частини перша та друга статті 19 Закону № 580-VIII).
Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ, затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.
За визначенням, наведеним у частині 1 статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна- дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Згідно частини другої статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
Частиною третьою статті 1 Дисциплінарного статуту врегульовано, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, у тому числі: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень.
Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту, поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика. За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.
Колегія суддів наголошує на тому, що проходження служби в поліції, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії та вчинки, а також на відміну від іншої служби/професії/особи, служба в поліції вимагає від поліцейського особливої обачності та неухильного виконання вимог Конституції України та Законів, що тісно пов`язується із захистом Держави, її громадян.
Так, за вимогами ст. 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Статтею 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Частиною третьою статті 13 Дисциплінарного статуту встановлено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
За приписами статей 14, 15 та 19 Дисциплінарного статуту, з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків провадиться службове розслідування. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. Проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії. За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку. У висновку за результатами службового розслідування, у том числі, зазначаються: причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку. Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
У пункті 1 розділу II Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2018 року №893 (далі - Порядок №893) зазначено, що службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Згідно з п. 1, 4, 7, 13, 14 р. V Порядку №893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.
Розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження.
Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія (п. 2 розділу VI Порядку №893).
Верховний Суд у постанові від 14.04.2021 у справі №320/3085/20 зазначив, що працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, та повинен стверджувати і відстоювати честь і гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою і суспільством. Має вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції. В особистій поведінці у службових та позаслужбових стосунках з людьми не допускати проявів жорстокого або принизливого ставлення до людей, бути зразком чесності, тактовності та внутрішньої дисциплінованості, оскільки проходження служби в поліції несумісне з неправомірною поведінкою, ігноруванням вимог Конституції, законів України та Дисциплінарного статуту.
Тобто, поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісними із подальшим проходженням служби. Порушення позивачем моральних та етичних приписів може сприйматися, як спроба підриву довіри до Національної поліції, і відповідальність за це несе держава, а це безумовно негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства.
Як встановлено з матеріалів справи, відповідно до висновку службового розслідування, підставою для звільнення позивача зі служби в поліції стало вчинення ним дій, сутність яких полягає у порушенні службової дисципліни, а саме керуванні транспортним засобом із ознаками алкогольного сп`яніння, невиконання законних вимог поліцейського щодо проходження в установленому законом порядку медичного огляду на встановлення стану сп`яніння та пред`явлення  для перевірки документів, які надають право керування транспортним засобом.
За висновками дисциплінарної комісії, позивач дискредитував звання поліцейського внаслідок вчинення суспільно-небезпечного правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, яке створювало потенційну загрозу життю та здоров`ю громадян та полягало у керуванні транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, перебування у громадському місці з ознаками алкогольного сп`яніння, неспроможності у повній мірі усвідомлювати та контролювати свої дії, висловлювати думки.
При цьому, факт відмови позивача від проходження огляду на стан сп`яніння став підставою для наступного оформлення відповідних адміністративних матеріалів, зокрема, протоколу про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, а факт непред`явлення для перевірки документів, які надають право керування транспортним засобом - постанови за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 КУпАП.
В даному випадку, суд першої інстанції вірно відзначив, що питання адміністративної відповідальності позивача не слід ототожнювати з фактом притягнення його до дисциплінарної відповідальності, позаяк звільнення позивача зі служби згідно оскаржуваного наказу відбулось не за вчинення ним адміністративного проступку, а за порушення службової дисципліни.
При цьому, суть порушень в обох випадках є відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, однак вказані порушення мають різну юридичну кваліфікацію. Зокрема, як адміністративне правопорушення відмова особи від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння кваліфікується за частиною  1 статті 130 КУпАП як правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, і передбачає відповідальність ідентичну як за керування транспортним засобом у стані алкогольного чи іншого сп`яніння. А як порушення службової дисципліни поліцейським - відмова від проходження огляду на стан сп`яніння розцінюється як вчинок морального змісту, що дискредитує таку особу як працівника поліції.
Як встановлено судом першої інстанції та засвідчується матеріалами справи, позивач не заперечував факт як вживання алкогольних напоїв, так і відмови на пропозицію співробітників патрульної поліції від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння уже після зупинки транспортного засобу, про що свідчить його власне письмове пояснення і інші матеріали службового розслідування, в тому числі, і переглянуті як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції, відеозаписи з портативного відеореєстратора (бодікамери) співробітників патрульної поліції.
При цьому, в призмі отриманих в судовому засіданні пояснень учасників справи та інформації, отриманої в результаті перегляду відеозапису з місця події, судова колегія враховує також докази, здобуті в ході службового розслідування та отримані судом першої інстанції - пояснення свідка ОСОБА_5 , який вказав на те, що автомобілем керував саме позивач, а згодом намагався ввести в оману поліцейських Управління патрульної поліції у Вінницькій області та своїми діями перешкоджав встановленню істини.
Також, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції стосовно сумнівності показань свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які перебували разом з позивачем в автомобілі марки "Opel Astra", який зупинили працівники патрульної поліції на стаціонарному посту поліції "Махнівка" у ніч 20.05.2023 року, через їх суперечливість. В даному випадку, суд першої інстанції обгрунтовано оцінив вказані свідчення, як намагання змінити раніше обрану позицію.
Позивачем та його представником вказана обставина в ході апеляційного перегляду справи спростована не була.
Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до переконання про обгрунтованість та підставність висновку суду першої інстанції, що наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності свідчать про факт керування автомобілем марки "Opel Astra", який зупинили працівники патрульної поліції на стаціонарному посту поліції "Махнівка" у ніч 20.05.2023 року саме позивачем, який після зупинки працівниками патрульної поліції змінив місце сидіння водія на переднє пасажирське.
Стосовно доводів позивача про те, що лише рішення суду у справі про адміністративне правопорушення може встановити наявність чи відсутність юридично значущих фактів, в тому числі і вини особи, і підміняти таке рішення висновками дисциплінарної комісії є недоречним, судова колегія відзначає наступне.
Наразі, адміністративна та дисциплінарна відповідальність є різними, окремими і самостійними видами відповідальності поліцейського. Порядок і підстави притягнення поліцейського до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами. Притягнення чи не притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності не може бути обумовлено наявністю чи відсутність складу іншого правопорушення чи фактом притягнення до іншого виду відповідальності. Відсутність факту притягнення поліцейського до адміністративної відповідальності не виключає наявності в його діях дисциплінарного проступку, за який уповноважена особа у порядку Дисциплінарного статуту має право застосувати такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби в поліції. Відповідно, у випадку закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, - це є свідченням відсутності складу адміністративного правопорушення, проте не дисциплінарного проступку.
У цьому ж контексті слід зауважити, що за правилами частини шостої статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Однак, за позицією Верховного Суду, звільнення від доказування, навіть у разі наявності преюдиційних обставин, встановлених у рішенні суду, не може мати абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Для спростування преюдиційних обставин, учасник процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази (подібні за змістом висновки наведено в постановах Верховного Суду від 30 серпня та 22 вересня 2022 року у справах №904/1427/21, №420/4977/20).
Відповідно до частини сьомої статті 78 КАС України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Ураховуючи, що у межах розгляду справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не досліджує питань наявності в її діях ознак дисциплінарного проступку, адже, як зазначалося, дисциплінарне провадження має іншу мету, процедуру та правила оцінки дій і матеріалів, то висновки такого суду (його правова оцінка) не є обов`язковими для суду, який розглядає справу щодо оскарження індивідуального акту про притягнення цієї особи до дисциплінарної відповідальності. Це ж стосується дисциплінарного органу, який, вирішуючи питання наявності або відсутності у діях особи ознак дисциплінарного проступку, керується виключно правилами та вимогами, встановленими для дисциплінарної процедури, однак не втручається у питання винуватості цієї особи у скоєнні адміністративного правопорушення за правилами і в порядку КУпАП.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29.02.2024 року у справі №420/13121/22.
Стосовно доводів апелянта про неврахування начальником ГУНП у Вінницькій області та судом першої інстанції ст. 29 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, якою визначені особливості застосування дисциплінарних стягнень у період дії воєнного стану, судова колегія відзначає наступне.
Надаючи оцінку вказаним доводам, колегія суддів враховує, що згідно усталеної практики Верховного Суду, обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень (постанови Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 806/647/15, від 21.01.2021 у справі № 826/4681/18, від 28.10.2021 у справі № 520/1578/2020, від 09.02.2022 у справі № 160/12290/20 та ін.)
Законом України «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» від 15.03.2022 № 2123-IX, який набрав чинності 01.05.2022 Дисциплінарний статут доповнено новим розділом V такого змісту: «Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану».
Частиною першою статті 26 Дисциплінарного статуту визначено, що у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
У разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (частина перша статті 29 Дисциплінарного статуту).
Відповідно до частини другої статті 29 Дисциплінарного статуту дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого - звільнення зі служби в поліції.
При цьому із змісту статті 29 Дисциплінарного статуту слідує, що її положення застосовуються у сукупності з іншими нормами, які визначають загальні критерії та підходи до застосування дисциплінарної відповідальності, а саме з урахуванням положень статі 19 цього статуту, яка регламентує порядок застосування дисциплінарних стягнень.
Оскільки за Дисциплінарним статутом підставою притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, частиною восьмою статті 19 статуту визначено, що під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.
В даному випадку, насамперед, варто мати на увазі, що обираючи той чи інший вид стягнення у порядку, запропонованому законодавцем, від незначного - зауваження до найсуворішого - звільнення зі служби, керівник, ураховуючи характер відповідного проступку, застосовує саме той вид дисциплінарного стягнення, який відповідає суті цього проступку і є йому співмірним.
Водночас застосування частини другої статті 29 Дисциплінарного статуту виключно у поєднанні зі статтею 13, якою визначено перелік видів дисциплінарних стягнень та послідовність їх застосування, виключало б з процедури визначення виду стягнення такого визначального елементу як оцінка характеру самого проступку внаслідок однакового підходу до оцінки різних за ступенем тяжкості проступків та, відповідно, результату обрання виду відповідальності виключно в порядку послідовності.
Аналізуючи у справах № 420/14443/22 та № 260/5566/22 положення частин першої, другої статті 29 Дисциплінарного статуту, Верховний Суд дійшов висновку, що вказаною нормою встановлено правило, відповідно до якого за вчинення поліцейським кожного наступного дисциплінарного проступку неможливо застосувати таке саме або менш суворе дисциплінарне стягнення, якщо це прямо не передбачено цією нормою.
Іншими словами, згадана норма визначає, що дисциплінарне стягнення накладається в порядку зростання, а не застосовується послідовно, як помилково вважає апелянт.
В даному випадку, повноваження керівника щодо обрання одного з видів дисциплінарного стягнення у період дії воєнного стану залишаються дискреційними, але з урахуванням особливості його застосування, визначеного у статті 29 Дисциплінарного статуту, зокрема, з дотриманням порядку зростання.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 14.03.2024 року у справі №420/11778/22.
Відтак, судова колегія зазначає, що суд першої інстанції, оцінюючи правомірність оскаржуваних позивачем наказів, надав повну оцінки належності та достатності доказів порушення позивачем службової дисципліни, які встановлені службовим розслідуванням, а також обгрунтовано врахував те, що обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення. 
Судова колегія повторно наголошує, що застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень разом з тим, це є дискреційними повноваженнями відповідача в аспекті співмірності його тяжкості та обраного відповідачем виду дисциплінарного стягнення.
В контексті викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України. 

Постанова суду складена в повному обсязі   17 червня 2024 року.

Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Матохнюк Д.Б.    Гонтарук В. М.