Справа № 344/18245/21 
Провадження № 22-ц/4808/570/24 
Головуючий у 1 інстанції ХОМИНЕЦЬ М. М. 
Суддя-доповідач Луганська 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 травня 2024 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Луганської В.М.
суддів – Девляшевського В.А., Мальцевої .Є.Є.,
за участю секретаря – Кузнєцова В.В.
учасники справи
позивач – ОСОБА_1 
відповідачі –  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 
на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06 лютого 2024 року, ухвалене судом у складі судді Хоминець М.М., 
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в обґрунтування якого вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дядько (рідний брат матері) ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої входить автомобіль марки «Mitsubishi Outlander» 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . 
Згідно заповіту, посвідченого 04 лютого 2015 року державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори за реєстраційним №2-167, ОСОБА_4 все належне йому майно заповів позивачці. Заповіт зареєстрований у Спадковому реєстрі та є дійсним. 
З 2011 року по 2017 рік позивачка навчалася та проживала в м. Києві, в Івано-Франківську практично не бувала. Про складення дядьком заповіту їй відомо не було, дядько заповіт їй не передавав, при житті не говорив про своє бажання скласти заповіт на її користь. 
Після смерті спадкодавця вона вважала, що його спадкоємцями є його діти – відповідачі у справі, які у встановленому порядку прийняли спадщину. 
У червні 2021 року у квартирі бабусі позивачки на АДРЕСА_1 , в якій до смерті проживав дядько, було знайдено ряд його документів, серед яких був заповіт від 04 лютого 2015 року. З часу смерті дядька в цій квартирі ніхто не проживав. 
У зв`язку з пропущенням шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини державний нотаріус Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Федина А. М. постановою від 22 жовтня 2021 року відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 
Просила суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном три місяці з часу набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволено.
Визначено ОСОБА_1 додатковий строк тривалістю три місяці з часу набрання судовим рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням,  ОСОБА_2 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06 лютого 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що при розгляді справи суд мав керуватись положеннями ст. 1269, 1272 ЦК України та за загальним правилом, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд мав дослідити поважність пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Скаржниця не погоджується з твердженням суду, що позивачка не знала про існування заповіту на її користь. Твердження позивачки про те, що вона фактично не була з 2011 по 2017 роки у квартирі бабусі по АДРЕСА_1 , оскільки навчалася і проживала у м. Києві, а з часу смерті заповідача, тобто з 25.05.2019 року у ній ніхто також не проживав, протирічить обставинам справи.
Скаржниця зазначила, що квартира з квітня 2019 року перебувала у власності матері ОСОБА_1 , що підтверджується фотографіями про перебування позивачки в квартирі АДРЕСА_2 29.05.2019 року та 29.06.2019 року. Дані фотографії спростовують твердження позивачки про те, що з часу смерті з 25.05.2019 року по 06.2021 рік у даній квартирі ніхто не проживав і позивачка в ній не була. 
Судом не дано оцінки тому факту, що до суду ОСОБА_1 звернулася у листопаді 2021 року, хоча вказує у позовній заяві, що про наявність заповіту їй стало відомо в червні 2021 року, тобто нею фактично пропущений строк.
Вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги записи телефонних розмов між ОСОБА_2 та матір?ю ОСОБА_1 , оскільки дані докази свідчать, що матір позивачки і вона сама достовірно знали про наявність заповіту з часу його посвідчення, тому вона мала можливість вчасно звернутися до нотаріальної контори. 
Судом першої інстанції не правильно надано оцінку показам свідка ОСОБА_5 , оскільки на запитання адвоката, мати позивачки ОСОБА_5 дала пояснення, що спадкодавець говорив про те, що склав заповіт. 
Отже покази свідка про те, що позивачці не було відомо про наявність заповіту до 2021 року суперечать фактичним обставинам справи, а судом не було надано оцінку даним обставинам.
ОСОБА_2 звернулася із позовом до Івано-Франківського міського суду про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та скасування державної реєстрації прав на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 .
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2021 року забезпечено позову шляхом накладення арешту на дану квартиру, після чого ОСОБА_1 звернулася з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. 

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 – ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу в межах її доводів. 

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

У судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений у відповідності до закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без відповідачів по справі, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не знала про існування заповіту на її користь. Після заведення спадкової справи нотаріус не вчинив жодних дій щодо розшуку і повідомлення позивачки як спадкоємиці за заповітом, не вчинив дій щодо її виклику, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Суд дійшов висновку, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду відповідають встановленим по справі обставинам та вимогам закону, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_2 .
Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме на автомобіль марки «Mitsubishi Outlander», 2009 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належав спадкодавцеві на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 17.03.2010.
Відповідно до заповіту, зареєстрованого 13.07.2007 року в реєстрі за №1-1859 та посвідченого державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Антонюк Л.І., ОСОБА_4 на випадок своєї смерті все належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому належатиме і на що за законом він має право, заповів ОСОБА_8 .
Згідно заповіту, зареєстрованого 24.02.2015 року в реєстрі за №2-167 та посвідченого державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Антонюк Л.І., ОСОБА_4 на випадок своєї смерті все належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому належатиме і на що за законом він має право, заповів ОСОБА_1 .
Відповідачі звернулися до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, а саме ОСОБА_2 подала заяву 02.08.2019 року, а відповідач ОСОБА_3 – 04.09.2019 року. 
Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру та витягу про реєстрацію спадкової справи в Спадковому реєстрі, державним нотаріусом Антонюк Л. І. 02.08.2019 року заведено спадкову справу після смерті спадкодавця ОСОБА_4 .
Відповідно до свідоцтв на спадщину ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали по (одній другій) частці автомобіля марки «Mitsubishi Outlander», 2009 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 
22.10.2021 до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом звернулася позивачка ОСОБА_1 щодо спадкування належного спадкодавцеві ОСОБА_4 .
Постановою від 22.10.2021 року державний нотаріус Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Федина А. М. відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з пропущеним спадкоємцем строком для її прийняття.
Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно з положеннями статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
За загальним правилом, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема, з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.
До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 грудня 2021 року у справі № 315/386/19 (провадження № 61-15100св21), від 07 лютого 2024 року у справі № 474/454/18 (провадження № 61-14756св23), від 21 лютого 2024 року у справі № 760/4267/21.
Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , як на підставу своїх порушених прав, зазначила, що строк для подання заяви про прийняття нею спадщини пропущений з поважної причини, оскільки вона не була обізнана про наявність заповіту, складеного дядьком на її ім`я, а тому не звернулася до нотаріуса з відповідною заявою у встановлений законом строк, оскільки не є спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_4 .
Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача.
Відповідно до положень частин другої - четвертої статті 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.
Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.
Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.
Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 чинного на час виникнення спірних правовідносин Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачка довела, що вона не знала про  заповіт та те що  необізнаність спадкоємця про наявність заповіту  є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. 
Суд першої інстанції вірно встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення надавши належну правову оцінку наявним у справі доказам, дійшов правильного висновку про визначення ОСОБА_1 додаткового строку тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , оскільки позивачка не будучи спадкоємцем першої черги, не мала підстав для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини до тих пір, поки не дізналася про існування заповіту, з спадкодавцем на момент смерті не проживала за однією адресою, про існування заповіту не знала.
Вирішуючи спір у цій справі, судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що нотаріус не вчиняла дії для повідомлення позивачки про відкриття спадщини, не здійснила її виклик як спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчить про неналежне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця ОСОБА_4 .
Необхідність нотаріусом вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі відповідає правовому висновку Верховного Суду України викладеному у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17.
Судом першої інстанції враховано також свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та дотримано принцип пропорційності між застосованим заходом і переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка була у квартирі після смерті ОСОБА_4 у період з 25.05.2019 року по 06.2021 року, оскільки квартира з квітня 2019 року перебувала у власності матері позивачки, що спростовує твердження позивачки про те, що вона фактично не була з 2011 по 2017 рік у Івано-Франківську, що підтверджується фотографіями, не заслуговують на увагу, оскільки дані фото лише є доказом тимчасового перебування позивачки у квартирі де мешкав померлий, дані фото не містять перегляду позивачкою заповіту та не можуть підтверджувати факт обізнаності ОСОБА_1 про наявність складеного ОСОБА_4 заповітуна її ім`я.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не взяв до уваги записи телефонних розмов між ОСОБА_2 та матір?ю ОСОБА_1 , які свідчать про достовірну обізнаність матері позивачки та самої позивачки про наявність заповіту з часу його посвідчення, дані записи телефонних розмов не можуть бути підтвердженням факту обізнаності позивачки про наявність заповіту, оскільки такі розмови були між скаржницею та матір`ю позивачки, сама позивачка не була учасником цих розмов. 
Щодо посилання скаржниці про неправильну оцінку суду першої інстанції показів свідка ОСОБА_5 , колегія суддів зазначає, що такі доводи є власним трактуванням скаржницею показів свідка, оскільки аудіо записом судового засідання підтверджується, що ОСОБА_5 було відомо про наміри ОСОБА_4 скласти заповіт саме на її ім`я (свідка), про наміри скласти заповіт на ім`я позивачки їй відомо не було. Заповіт вона знайшла у квартирі у 2021 році, що спростовує посилання скаржниці і колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дана правильна оцінка показам свідка.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06 лютого 2024 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.
Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то суд не здійснює перерозподіл витрат по сплаті судового збору.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 10 травня 2024 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Девляшевський

Є.Є. Мальцева