ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                               
 
19 червня 2024 року
м. Київ
справа № 642/4750/23
провадження № 61-17145св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., 
 
учасники справи:
заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - державний виконавець Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції Лисаков Євген Сергійович,
заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 на постанову Харківського апеляційного суду         від 08 листопада 2023 року, прийняту у складі колегії суддів: Яцини В. Б.,               Бурлаки І. В., Мальованого Ю. М.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції Лисакова Є. С.                   (далі - державний виконавець Лисаков Є. С. ).
 
Скаргу ОСОБА_1 мотивував тим, що на виконанні у Холодногірсько-Новобаварському відділі державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції  (далі - відділ ДВС) перебуває ВП № НОМЕР_1, згідно з яким з нього стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей                      у розмірі 1/3 частини доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття та ВП № НОМЕР_2, згідно з яким з нього стягуються аліменти на утримання повнолітньої дитини на період навчання у розмірі 1 500,00 грн щомісяця до закінчення дитиною навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років. 
Тобто в одному відділі ДВС перебувають два виконавчі провадження, в яких боржник та стягувач одні й тіж особи, а відрахування аліментів відбувається за місцем роботи боржника.
17 липня 2023 року заявник звернувся до державного виконавця Лисакова Є. С. із заявою про об`єднання ВП № НОМЕР_1 із ВП № НОМЕР_2 у зведене виконавче провадження згідно зі статтею 30 Закону України «Про виконавче провадження», що дасть можливість йому провести перерахунок аліментів за двома виконавчими провадженнями із подальшим зарахуванням переплати у рахунок боргу, оскільки наразі у ВП № НОМЕР_1 існує переплата, а у ВП № НОМЕР_2 - недоплата. 
15 серпня 2023 року отримав відмову у задоволенні заяви про об`єднання виконавчих проваджень у зведене.
ОСОБА_1 просив суд:
- визнати неправомірною відмову державного виконавця Лисакова Є. С. в об`єднанні двох виконавчих проваджень: ВП № НОМЕР_1 (про стягнення з нього аліментів на неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття) та ВП № НОМЕР_2 (про стягнення з нього аліментів на повнолітню дитину ОСОБА_4 на період навчання в розмірі 1 500,00 грн щомісяця до закінчення дитиною навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років) у зведене виконавче провадження;
- зобов`язати державного виконавця Лисакова Є. С винести постанову про об`єднання в одне зведене виконавче провадження ВП № НОМЕР_1                                                  та ВП № НОМЕР_2.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2023 року, постановленою у складі судді Грінчук О. П., у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Лисакова Є. С. відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні скарги про визнання неправомірною відмови державного виконавця у об`єднанні виконавчих проваджень у зведене, суд першої інстанції вказав, що передача виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби, не належить до повноважень державного виконавця, таке повноваження має начальник відділу лише у визначених законом випадках.
Заявник не зазначив підстав, передбачених пунктом 5 розділу 5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 зі змінами (далі - Інструкція), для передачі виконавчого провадження від державного виконавця Лисакова Є. с. до державного виконавця Ярошенка В. та навпаки.
 
Проаналізувавши предмет скарги, її обґрунтування, встановлені обставини та наведені законодавчі норми в їх сукупності, суд дійшов висновку, що державний виконавець Лисаков Є. Є. діяв правомірно, у межах своїх повноважень та відповідно до визначеної законом процедури.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Харківського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2023 року скасовано.
 
Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Лисакова Є. С., заінтересована особа - ОСОБА_2 , задоволено.
Визнано неправомірною відмову державного виконавця Лисакова Є. С. у винесенні постанови про об`єднання ВП № НОМЕР_1 та ВП № НОМЕР_2 у зведене виконавче провадження.
Зобов`язано державного виконавця Лисакова Є. С. винести постанову про об`єднання ВП № НОМЕР_1 та ВП № НОМЕР_2 у зведене виконавче провадження. 
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та задовольняючи скаргу, суд апеляційної інстанції вказав, щовідмова державного виконавця Лисакова Є. не відповідає положенням статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 14 розділу ІІІ Інструкції з урахуванням надходження до відділу ДВС другого ВП № НОМЕР_1, оскільки у провадженні державного виконавця Лисакова Є. на той день вже перебувало ВП № НОМЕР_2.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що державний виконавець Лисаков Є. С., встановивши після відкриття ВП № НОМЕР_2 наявність ще одного відкритого ВП                   № НОМЕР_1 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , повинен був об`єднати їх у зведене виконавче провадження та передати його на виконання державному виконавцю, який виконував перше виконавче провадження, тобто Ярошенку В. В . 
 
При цьому суд апеляційної інстанції вказав, що у будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та їх доводів
У грудні 2023 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просила суд скасувати оскаржуване судове рішення, залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 642/7456/18                (провадження № 61-12356св19), від 02 квітня 2020 року у справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19), від 26 лютого 2021 року у справі № 910/15888/17.
Заявник указує, що обов`язковою умовою для задоволення скарги сторони виконавчого провадження є встановлення факту порушення прав. Натомість ОСОБА_1 у своїй скарзі не навів жодних обґрунтувань щодо такого, які саме права заявника були порушені державним виконавцем під час здійснення ним виконавчого провадження, пославшись на якусь переплату аліментів, та не надав суду жодних доказів таких порушень. 
 
Крім того, заявник указує, що Закон України «Про виконавче провадження» та Інструкція не передбачають можливості об`єднувати виконавчі провадження з виконання рішень про стягнення періодичних платежів (аліментів), оскільки такий вид рішень є відмінним від рішень про стягнення з боржника коштів                               (сум заборгованості), що передбачено статтею 30 Закону України «Про виконавче провадження». 
 
Крім того, передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу можлива лише за дорученням начальника відділу та у визначених законом випадках. Самостійно приймати рішення про передачу виконавчих проваджень іншому виконавцю державний виконавець має право лише у випадку передачі їх від одного органу ДВС до іншого.  
 
Відзив на касаційну скаргу у визначений Верховним Судом строк не подано.
 
Рух касаційних скарг у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 13 грудня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху, надано час на їх усунення.
 
Ухвалою Верховного Суду від 08 січня 2024 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
 
У лютому 2024 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 червня 2024 року справу призначено до розгляду                   у складі колегії із п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Постановою державного виконавця міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лисакова Є. С. від 14 липня                2021 року відкрито ВП № НОМЕР_2 на виконання виконавчого листа № 642/1811/21, виданого 02 липня 2021 року Ленінським районним судом м. Харкова про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 , на період її навчання у твердій грошовій сумі - 1 500,00 грн щомісяця, до закінчення навчання, але не більше як до досягнення донькою 23 років (а .с. 6).
 
Постановою державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ярошенка В. В. від 20 червня 2022 року прийнято від  Богодухівського відділу державної виконавчої служби у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції матеріали ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа                                     № 642/2574/14, виданого 27 травня 2014 року Ленінським районним судом                               м. Харкова, про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини доходу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 (а. с. 7).
 
08 серпня 2023 року державний виконавець Лисаков Є. С. відмовив ОСОБА_1 в об`єднанні вказаних виконавчих проваджень, у зв`язку з відсутністю на те законних підстав.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
У частинах першій, другій статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним                 і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Вказаним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції відповідає, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.
Тобто, з метою забезпечення реального виконання судового рішення та ефективного захисту порушених прав ЦПК України передбачає спеціальні форми реагування, зокрема розділом VІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України визначено порядок судового контролю за виконанням судових рішень в цивільних справах.
Так, статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають,
що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 447 ЦПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.
Відповідно до частини першої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку, щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів.
Частиною третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» обумовлено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.
Звертаючись до суду з цією скаргою, заявник ОСОБА_1 в обґрунтування своїх вимог щодо неправомірності дій державного виконавця посилався на порушення статті 30 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, на вчинення виконавчих дій з виконання кількох судових рішень відносно нього не в рамках зведеного виконавчого провадження, що, на його думку, сприяло проведенню неправильних нарахувань за аліментами і призвело до заборгованості в одному та передплаті в іншому виконавчому провадженні.
За положеннями статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника,        у рамках зведеного виконавчого провадження.
Пунктом 14 розділу III Інструкції унормовано, що в разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об`єднуються у зведене виконавче провадження та виконуються державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження. Про об`єднання виконавчих проваджень у зведене державний виконавець виносить постанову.
У разі відкриття виконавчого провадження щодо боржника, стосовно якого здійснюється зведене виконавче провадження, воно приєднується до зведеного виконавчого провадження, про що державним виконавцем виноситься постанова.
Постанови про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження та про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження виносяться не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження щодо боржника, стосовно якого здійснюється виконавче провадження (зведене виконавче провадження).
Наявність або відсутність іншого виконавчого провадження чи зведеного виконавчого провадження щодо одного й того самого боржника державний виконавець перевіряє за даними автоматизованої системи виконавчих проваджень при відкритті виконавчого провадження.
З огляду на вказане вище у сукупності, відкриваючи 14 липня 2021 року                              ВП № НОМЕР_2 про стягнення з ОСОБА_1 на користь   ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання у розмірі 1 500,00 грн щомісяця до закінчення дитиною навчання, але не більше ніж до досягнення                        23 років, державний виконавець Лисаков Є. С. мав встановити за даними автоматизованої системи виконавчих проваджень наявність іншого ВП № НОМЕР_1 щодо одного й того самого боржника - ОСОБА_1 , яке вже було відкрито раніше у 2014 році, за яким з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягали стягненню аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. 
В подальшому це виконавче провадження № НОМЕР_1 надійшло з Богодухівського відділу державної виконавчої служби у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Таким чином, враховуючи, що постанови про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження виносяться не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження щодо боржника, стосовно якого здійснюється виконавче провадження, державний виконавець мав винести відповідну постанову про об`єднання виконавчих проваджень № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 у зведене не пізніше 15 липня 2021 року та повідомити про це сторони виконавчого провадження.
Отже, висновки суду апеляційної інстанції про те, що державний виконавець Лисаков Є. С., установивши після відкриття ВП № НОМЕР_2 наявність ще одного відкритого ВП № НОМЕР_1 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , був зобов`язаний об`єднати їх у зведене виконавче провадження та передати його на виконання державному виконавцю у відкритому виконавчому провадженні, яке було відкрите першим, тобто Ярошенку В. В. , відповідають вимогам частини першої статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 14 розділу ІІІ Інструкції.
При цьому колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що аліменти у будь-якому випадку, чи то у разі стягнення їх у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, є періодичними платежами і повинні сплачуватися платником аліментів кожного місяця.
Тому доводи касаційної скарги в частині неможливості об`єднати у зведене виконавче провадження стягнення аліментів у частці від заробітку та у твердій грошовій сумі на увагу не заслуговують, оскільки є довільним тлумаченням норми права заявником.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що суд апеляційної інстанції не робив перерахунок заборгованості з аліментів.
Посилання заявника як на підставу касаційного оскарження на застосування норм права без урахування висновків у подібних правовідносинах, викладених                            у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 642/7456/18                (провадження № 61-12356св19), від 02 квітня 2020 року у справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19), від 26 лютого 2021 року у справі № 910/15888/17, не заслуговують на увагу, оскільки у справі, яка переглядається, та у справі, на яку посилається заявник, встановлені різні фактичні обставини.
 
Інші доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, зводяться до незгоди з ними та тлумачення норм законів на власний розсуд.
 
Суд апеляційної інстанції виконав вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі, правильно застосував норми матеріального права з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду .
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних рішеннях, питання вичерпності висновків судів попередніх інстанцій, колегія суддів виходить із того, що у справі, що переглядається, судові рішення відповідають вимогам вмотивованості.
 
Верховний Суд розглянув справу у межах доводів, наведених заявником                             у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження; підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанцій - без змін. 
Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться. 
 
Керуючись статтями 400, 409, 410 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Постанову Харківського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року залишити  без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                              Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                               І. Ю. Гулейков

                                                                                                        Б. І. Гулько

                                                                                                        Г. В. Коломієць

                                                                                                        Р. А. Лідовець