КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                   
Справа № 372/2425/18                                          Головуючий у 1 інстанції: Проць Т.В.
   Провадження № 22-ц/824/7520/2024                        Доповідач: Шебуєва В.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
16 квітня 2024 року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:           
судді-доповідача                           Шебуєвої В.А., 
суддів                                   Крижанівської Г.В., Матвієнко Ю.О.,
секретар                                        Ткаченко В.В.,
 
розглянувши апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Обухівського районного суду Київської області від 07 грудня 2023 року в справі за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельними ділянками шляхом їх повернення на користь держави,-
 
в с т а н о в и в:
 
У серпні 2018 року перший заступник прокурора Київської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельними ділянками шляхом їх повернення на користь держави. Зазначав, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10 серпня 2016 року у справі № 372/1335/16-ц визнано недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 07 квітня 2008 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, визнано недійсним державний акт на право приватної власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 0,12 га, та витребувано вказану земельну ділянку на користь держави. Під час виконання вказаного судового рішення стало відомо, що зазначена земельна ділянка поділена на дві земельні ділянки, видано нові державні акти, а на підставі договору купівлі-продажу ці земельні ділянки відчужені на користь ОСОБА_2 , яка в подальшому на підставі договору дарування здійснила їх відчуження їх на користь ОСОБА_4 . Земельні ділянки розташовані в прибережній захисній смузі, є землями водного фонду, рішення про їх передачу у приватну власність скасоване, а тому прокурор просив усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками водного фонду, площею 0,06 га з кадастровим номером 3223151000:06:014:0088 та площею 0,06 га з кадастровим номером 3223151000:06:014:0089, шляхом їх повернення на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_4 , які розташовані в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області.
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 24 березня 2021 року позов першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації задоволено. Усунуто перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками водного фонду, площею 0,06 га з кадастровим номером 3223151000:06:014:0088 та площею 0,06 га, з кадастровим номером 3223151000:06:014:0089, шляхом їх повернення на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_4 , які розташовані в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області. Вирішено питання про судові витрати.
Постановою Київського апеляційного суду від 26 січня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 березня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 12 квітня 2023 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 січня 2022 року скасовано, справу передано на новий розгляд до  суду першої інстанції.
В липні 2023 року заступник керівника Київської обласної прокуратури подав заяву про зміну предмета позову. Зазначав, що під час розгляду справи встановлено, що спірна земельна ділянка площею 0,600 га з кадастровим номером 322315100:06:014:0088 на підставі заяви власниці від 05 березня 2021 року поділена на дві земельні ділянки площею 0,0300 га кожна з кадастровими номерами 3223151000:06:014:0113 та 3223151000:06:014:0114. Земельна ділянка площею 0,0600 га з кадастровим номером 3223151000:06:014:0089 на підставі заяви власниці від 05 березня 2021 року поділена на дві земельні ділянки площею 0,0300 га кожна з кадастровими номерами 3223151000:06:014:0115 та 3223151000:06:014:0116. Враховуючи вищезазначене прокурор просив усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками водного фонду площею 0,0300 га з кадастровим номером 3223151000:06:014:0113, площею 0,0300 га з кадастровим номером 3223151000:06:014:0114, площею 0,0300 га з кадастровим номером 3223151000:06:014:0115 та площею 0,0300 га з кадастровим номером 3223151000:06:014:0116 шляхом їх повернення на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації від ОСОБА_1 , які розташовані в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району.
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 07 грудня 2023 року в задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації відмовлено.
В апеляційній скарзі заступник керівника Київської обласної прокуратури просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити новепро задоволення позовних вимог. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права і вважає помилковим висновок суду про недоведеність розміщення спірних земельних ділянок на землях водного фонду із посиланням на скасування рішення Обухівського районного суду Київської області від 10.08.2016 у справі № 372/1335/16-ц, яке має преюдиціальне значення. Правовими підставами позову у даній справі стали фактичні обставини, встановлені рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10.08.2016 у вказаній справі, яким повністю задоволено позов першого заступника прокурора Київської області, визнано недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 07.04.2008 за № 506 в частині передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_3 для ведення індивідуального садівництва площею 0,12 га з кадастровим номером 3223151000:06:014:0044 в адміністративних межах Української міської ради, визнано недійсним державний акт серії ЯЛ № 065571 від 05.11.2010 та витребувано вказану ділянку на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_3 . Постановою Київського апеляційного суду від 22.12.2022 у справі № 372/1335/16-ц рішення Обухівського районного суду Київської області від 10.08.2016 року скасоване, але підставою для скасування вказаного рішення став факт визначення позивачем неналежного відповідача у справі на момент подання позовної заяви до суду. При цьому  рішенні суду апеляційної інстанції не спростуваний факт розміщення спірних земельних ділянок у прибережній захисній смузі річки Стугна. Відповідно до листа КДП «Київгеоінформатика» від 15.02.2016 № 01-01/164, який суд  взяв до уваги при прийнятті рішення у справі № 372/1335/16-ц, а також схемою накладення спірних земельних ділянок на землі водного фонду в межах Української міської ради, земельна ділянка з кадастровим номером 3223151000:06:014:0044, яка в подальшому поділена на спірні земельні ділянки, повністю накладається саме на 25- метрову нормативно визначену прибережну захисну смугу річки Стугна, а тому є земельною ділянкою із обмеженим режимом використання і перебуває під особливою охороною держави, передача якої у приватну власність заборонена законом. З огляду на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 01.09.2020 у справі № 907/29/19 з приводу правильності і способу застосування положень законодавства щодо підстав звільнення від доказування, судовими рішеннями у справі № 372/1335/16 встановлені обставини, що не підлягали доказуванню у даній справі.  А саме, що із земель водного фонду розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 07.04.2008 за № 506 незаконно передано у власність ОСОБА_3 та іншим громадянам для ведення індивідуального садівництва земельні ділянки загальною площею 2,0400 га в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району за рахунок нормативно визначеної 25-метрової прибережної захисної смуги річки Стугна. Відповідно до інформації, наявній у Державному земельному кадастрі вони також розміщені у прибережній захисній смузі річки Стугна.
В апеляційній інстанції представники прокуратури та Київської обласної державної адміністрації підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити.
Представник відповідачки ОСОБА_1 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
В судове засідання треті особи не з`явилися,повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.
Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,  27 вересня 2011 року ОСОБА_3 виданий державний акт серії ЯМ № 720141 на земельну ділянку з кадастровим номером 3223151000:06:014:0089, загальною площею 0,0600 га, для індивідуального садівництва; державний акт серії ЯМ № 720140 на земельну ділянку з кадастровим номером 3223151000:06:014:0088, загальною площею 0,0600 га, для індивідуального садівництва, які розташовані в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району.
На підставі договорів купівлі-продажу від 02 грудня 2011 року за № № 3512, 3516, ОСОБА_3 здійснила відчуження належних  їй земельних ділянок на користь ОСОБА_2 .
На підставі договорів дарування від 12 грудня 2014 року за № № 1568, 1577 ОСОБА_2 здійснила   відчуження земельних ділянок з вищевказаними кадастровими номерами на користь ОСОБА_4 
У 2021 році земельні ділянки з кадастровими номерами 3223151000:06:014:0088, 3223151000:06:014:0089 за заявами відповідача №№ 959,960 від 05 березня 2021 року, засвідченими приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куксовою М.С., були розділені на земельні ділянки з кадастровими номерами 3223151000:06:014:0113 (площею 0,03 га), 3223151000:06:014:0114 (площею 0,03 га), 3223151000:06:014:0115 (площею 0,03 га), 3223151000:06:014:0116 (площею 0,03 га) відповідно, про що внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав ОСОБА_5 є власником спірних земельних ділянок на час розгляду справи.
Рішенням Обухівського районного суду від 10 серпня 2016 року у справі за №372/1335/16-ц, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року, було визнано недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 07 квітня 2008 року №506 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 56ом громадянам для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради» в частині передачі у власність земельних ділянок ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та іншим громадянам, які розташовані в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району, та визнано недійсним державні акти на право власності на зазначені земельні ділянки, у тому числі державний акт серії ЯЛ № 065571 від 05 листопада 2010 року на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,12 га для індивідуального садівництва із кадастровим номером 3223151000:06:014:0044.
Проте, ухвалою Верховного Суду від 06 липня 2022 року задоволено частково касаційну скаргу ОСОБА_9 . Постанова Київського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року скасована в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним розпорядження Обухівського районної державної адміністрації Київської області від 07 квітня 2008 року №506 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 56-ом громадянам для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради» в частині передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_10 ; визнання недійсним державного акта серії ЯЛ № 065571 від 05 листопада 2010 року на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,12 га для індивідуального садівництва з кадастровим номером 3223151000:06:014:0044; витребування на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером 3223151000:06:014:0044, направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Київського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 серпня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним розпорядження Обухівського районної державної адміністрації Київської області від 07 квітня 2008 року №506 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 56-ом громадянам для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради» в частині передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_10 ; визнання недійсним державного акта серії ЯЛ № 065571 від 05 листопада 2010 року на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,12 га для індивідуального садівництва з кадастровим номером 3223151000:06:014:0044; витребування на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером 3223151000:06:014:0044 скасовано та ухвалене в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельними ділянками шляхом їх повернення на користь держави.
Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про охорону земель» об`єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України.
Статями 19, 20 ЗК України передбачено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема, на землі водного фонду. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.
Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання відповідно до статті 21 ЗК України недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.
Частиною першою статті 58 ЗК України та статтею 4 ВК України передбачено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.
Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації об`єктів водного фонду, виконують певні захисні функції.
Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.
Так, стаття 59 ЗК України передбачає обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно ж до частини четвертої статті 84 ЗК України землі водного фонду не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.
Випадки передачі земель водного фонду у приватну власність, зокрема громадян, передбачені положеннями частини другої статті 59 ЗК України.
Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта статті 59 ЗК України).
Отже, за змістом зазначених норм права землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі, зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.
За положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України (у  редакціях, чинних на час виникнення правовідносин) вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.    
Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62 ЗК України та статтями 1, 88-90 ВК України.
Відповідно до статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Прибережна захисна смуга - частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій установлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони.
Згідно зі статтею 61 ЗК України, статтею 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо. Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг..
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-184цс15,   від 20 березня 2019 року у справі № 810/726/18, від 24 квітня 2019 року у справі № 826/13358/17, від 22 квітня 2019 року у справі № 806/11/16, від 26 червня 2019 року у справі № 814/2389/15 визначено, що прибережні захисні смуги в межах населених пунктів встановлюються за проектами землеустрою, а не автоматично, з врахуванням містобудівної документації (яка існує на момент встановлення прибережної захисної смуги забудови в її теоретичних межах). Між тим, при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон.
Заявляючи вимоги до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками водного фонду площею 0,0300 га з кадастровим номером 3223151000:06:014:0113, площею 0,0300 га з кадастровим номером 3223151000:06:014:0114, площею 0,0300 га з кадастровим номером 3223151000:06:014:0115 та площею 0,0300 га з кадастровим номером 3223151000:06:014:0116 шляхом їх повернення на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації, які розташовані в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району, прокурор посилався на обставини, установлені судом в іншій справі. А саме на рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 серпня 2016 року у цивільній справі № 372/1335/16-ц, яким визнано недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 07 квітня 2008 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, визнано недійсним державний акт на право приватної власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 0,12 га, та витребувано вказану земельну ділянку на користь держави.
Разом з тим, постановою Київського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року вищезазначене рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 серпня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним розпорядження Обухівського районної державної адміністрації Київської області від 07 квітня 2008 року №506 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 56-ом громадянам для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради» в частині передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_10 ; визнання недійсним державного акта серії ЯЛ № 065571 від 05 листопада 2010 року на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,12 га для індивідуального садівництва з кадастровим номером 3223151000:06:014:0044; витребування на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером 3223151000:06:014:0044 скасовано та ухвалене в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.
Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що   обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
ОСОБА_1 не брала участі в цивільній справі № 372/1335/16-ц. Відтак, положення щодо звільнення від доказування, визначені ч. 4 ст. 82 ЦПК України, в даному випадку не застосовуються.
Також згідно відповіді Державного агентства водних ресурсів України (Держводагенство) № 3502/3/11-21 від 11 червня 2021 року та Виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району Київської області № 1921/0/3-21 від 14 червня 2021 року  прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок (до яких відноситься річка Стугна), струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів. Зазначені документи, містять інформацію, що річка Стугна відноситься саме до малих річок.
Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 надала  висновок Інституту водних проблем і меліорації (ІВПіМ) Національної академії аграрних наук України від 18 лютого 2020 року №93/01 «Щодо обґрунтування визначення розмірів ПЗС для р. Стугна», відповідь Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського (ЦГО ім.Бориса Срезневського) на запит адвоката від 15 січня 2020 року №02-08/103, висновок Інституту водних проблем і меліорації (ІВПіМ) Національної академії аграрних наук України від 24 грудня 2019 року №907/01 «Щодо обґрунтування розмірів ПЗС для р.Стугна», технічний звіт по топографо-геодезичним роботам на об`єкті: «Інженерно-геодезичні вишукування на земельних ділянках, що розташовані за адресою: Київська обл., Обухівський район, Українська міська рада, за кадастровими номерами 3223151000:06:014:0088, 3223151000:06:014:0089 для проведення судової земельно-технічної експертизи 06/12-ІВ-ТГР-ТЗ, 2019 р., відповідно до яких межі земельних ділянок (кадастрові номери 3223151000:06:014:0088, 3223151000:06:014:0089) знаходяться поза межами прибережної захисної смуги р. Стугна та не належать до земель водного фонду, визначених положеннями ВК України.
Згідно висновку експерта за результатами проведення судової експертизи з питань землеустрою за заявою представника ОСОБА_5 від 01 грудня 2021 року №11/10.20/2021 копія документації із землеустрою «Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 56 громадянам для ведення індивідуального садівництва, за рахунок земель запасу державної власності, на території Української міської ради, Обухівського району Київської області», що розроблена ТОВ «Науково-виробнича компанія «ГОРИЗОНТ» у 2008 році на 31 арк. (документація із землеустрою пронумерована, надана в електронному варіанті) відповідає вимогам земельного законодавства, чинного на дату її затвердження, 07.04.2008; станом на квітень 2008 року земельна ділянка з кадастровим номером 3223151000:06:014:0044 до земель водного фонду (прибережної захисної смуги р. Стугна) не належить; на актуальний період часу земельні ділянки з кадастровими номерами 3223151000:06:014:0113, 3223151000:06:014:0114, 3223151000:06:014:0115, 3223151000:06:014:0116 до земель водного фонду (прибережної захисної смуги р. Стугна) не належать.
Прокурором не надано належних та допустимих доказів на спростування вказаних письмових доказів та висновку експерта.
Суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельними ділянками шляхом їх повернення на користь держави, у зв`язку з його недоведеністю.
Колегія суддів відхиляє як такі, що не відповідають положенням ч. 4 ст. 82 ЦПК України, посилання прокурора на необхідність врахування обставин, що встановлені рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10.08.2016 у справі № 372/1335/16-ц. 
Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи  апелянта про неврахування судом першої інстанції листа КДП «Київгеоінформатика» від 15.02.2016 № 01-01/164, який взято до уваги судом при прийнятті рішення у справі № 372/1335/16-ц, а також схеми накладення спірних земельних ділянок на землі водного фонду в межах Української міської ради. Звертаючись до суду з позовом, прокурор посилався на обставини, установлені рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10.08.2016 у справі № 372/1335/16-ц, яке скасоване постановою Київського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року. Апеляційна скарга не містить посилань на докази, які б спростовували висновок Інституту водних проблем і меліорації (ІВПіМ) Національної академії аграрних наук України від 18 лютого 2020 року №93/01 «Щодо обґрунтування визначення розмірів ПЗС для р. Стугна», відповідь Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського (ЦГО ім. Бориса Срезневського), висновок Інституту водних проблем і меліорації (ІВПіМ) Національної академії аграрних наук України від 24 грудня 2019 року №907/01 «Щодо обґрунтування розмірів ПЗС для р. Стугна», технічний звіт по топографо-геодезичним роботам на об`єкті: «Інженерно-геодезичні вишукування на земельних ділянках, що розташовані за адресою: Київська обл., Обухівський район, Українська міська рада, за кадастровими номерами 3223151000:06:014:0088, 3223151000:06:014:0089 для проведення судової земельно-технічної експертизи 06/12-ІВ-ТГР-ТЗ, 2019 р., а також висновок експерта за результатами проведення судової експертизи з питань землеустрою   від 01 грудня 2021 року №11/10.20/2021. Вказані письмові докази надані відповідачкою на доведення  того факту, що спірні земельні не належать до земель водного фонду та не накладаються на прибережну захисну смугу р. Стугна.
Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 07 грудня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 22  квітня 2024 року. 

Суддя-доповідач                                                     Шебуєва В.А.
 
         Судді                                                               Крижанівська Г.В.
 
                                                                                 Матвієнко Ю.О.