П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 червня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 400/4759/22	
Перша інстанція: суддя Мельник О.М.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого:          Градовського Ю.М.
суддів:          Турецької І.О.,
          Шевчук О.А.   
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу  Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:
У жовтні 2022р. ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ВЧ НОМЕР_1 , в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення ОСОБА_1 виплати грошової компенсації за неотримане речове майно;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсації за неотримане речове майно у розмірі 22 452,85грн.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що за час проходження військової служби в Збройних Силах України вона не отримувала належним чином необхідне їй речове майно, а при звільненні зі служби грошову компенсацію за неотримане речове майно виплачено їй не було.
Посилаючись на вказане просила позов задовольнити.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024р. адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 22 452,85грн.
Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в сумі 22  452,85грн..
В решті позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ВЧ НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 992,4грн..          Не погодившись із даним рішенням суду, ВЧ НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у даних правовідносинах вчинив протиправну бездіяльності щодо невиплати позивачці грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, оскільки у позивачки наявне право на отримання такої компенсації. 
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що ОСОБА_1 проходила військову службу у ВЧ НОМЕР_1 .
В подальшому, згідно п.4 ч.1 наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по особовому складу) від 23.02.2022р. за №7-РС позивачку звільнено з військової служби відповідно до п.2 ч.5 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. за №2232-ХІІ, у запас за підпунктом «г» (через сімейні обставини (військовослужбовці-жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років).
Відповідно до п.6 наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.02.2022р. за №43 позивачка з 23.02.2022р. виключена із списків особового складу та всіх видів забезпечення та направлена на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1.
При звільненні з військової служби 23.02.2022р. ВЧ НОМЕР_1 позивачці не виплачена грошова компенсація замість речового майна.
На підставі чого, 23.08.2022р. позивачка звернулась із заявою до командира ВЧ НОМЕР_1 , в якій просила провести ОСОБА_1 , нарахування та виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно.
Проте, листом ВЧ НОМЕР_2 від 29.08.2022р. за №350/174/308/732/пс позивачці було повідомлено, що нарахування та виплату грошової компенсації замість речового майна, розрахунок здійснено, сума складає 22 452,85грн., проте, оскільки позивачка не є військовослужбовцем, тому підстав для виплати грошової компенсації замість речового майна немає.
Через невиплату грошової компенсації, позивачка звернулась в суд із даним позовом.
Перевіряючи правомірність оскаржуваних дій ВЧ НОМЕР_1 , з урахуванням підстав, за якими позивачка пов`язує їх протиправність, судова колегія виходить з наступного.
Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ч.1 ст.9-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. за №2011-ХІІ (надалі - Закон №2011-ХІІ) встановлено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог Постанови КМУ від 16.03.2016р. за №178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно» (надалі - Порядок №178).
Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку №178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.
У відповідності до п.3,4 Порядку №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби.
Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Довідка видається речовою службою військової частини, виходячи із закупівельної вартості майна, розрахованої станом на 1 січня поточного року. Форма довідки затверджена Постановою КМУ №178 від 16 березня 2016р..
Аналізуючи вищезазначене, судова колегія зазначає, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби. Місцем військової служби позивачки є ВЧ НОМЕР_1 .
Апеляційний суд зазначає, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в п.3 Порядку виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).
Відтак, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.07.2020р. у справі за №820/5767/17.
Окрім того, суд зазначає, що на користь вказаного вище висновку свідчить те, що в п.4 Порядку №178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.08.2019р. у справі за №2040/7697/18.
Отже, судова колегія вважає, що в даному випадку наявні правові підстави для отримання позивачкою грошової компенсації вартості неотриманого речового майна.
Окрім того, судова колегія зазначає, що якщо держава задекларувала певні правила проведення розрахунку при звільненні військовослужбовця, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.
Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 10.03.2011 у справі Сук проти України вказав, що держава може ввести, призупинити або припинити виплати працівникам з державного бюджету, внісши відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні виплати є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.
Також, судова колегія бере до уваги той факт, що згідно Довідки за №18 від 25.08.2022р. було розраховано вартість речового майна, яке належить до видачі, однак не виплачена ВЧ НОМЕР_1 з підстав того, що позивачка не проходить службу у ВЧ НОМЕР_1 . 
При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що вказана довідка видана на підставі заяви ОСОБА_1 за №719 від 23.08.2022р. (а.с.13).
Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.
За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,316 КАС України, колегія суддів,-

 П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
          Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024р. - залишити без змін.
          Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

                    Головуючий:                                                                      Ю.М. Градовський

   

                       Судді:                                                                                   І.О. Турецька                                

                            
                                                                                                    О.А. Шевчук