КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
05 червня 2024 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 756/1932/23
номер провадження 22-ц/824/1639/2024
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Оболонського районного суду м. Києва 23 листопада 2023 року /суддя Діденко Є.В./
у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», третя особа: Первинна профспілкова організація працівників державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
13 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив: поновити його на посаді начальника відділу досліджень та аналізу служби аналізу та управління ризиками апарату управління державного підприємства «Адміністрація морських портів України», з дати звільнення: з 10 січня 2023 року; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Рішенням  Оболонського районного суду м. Києва 23 листопада 2023 року у задоволенні позову відмовлено./т. 2 а.с. 151-156/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати, задовольнивши позовні вимоги.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що роботодавець порушив пункт 2 наказу ДП «АМПУ» від 24.10.2022 № 374-к та статтю 49-2 КЗпП України, оскільки не ознайомив його під особистий підпис з персональним попередженням про наступне вивільнення. Вказував, що надані відповідачем поштові відправлення, які начебто мали б підтверджувати факт ознайомлення з наказом, не містять підпису працівників засобів зв`язку, а тому жодним чином не підтверджують факт доставки відправлення. Щодо альтернативних способів створення, пересилання і зберігання наказів (розпоряджень) роботодавця, повідомлень та інших документів з питань трудових відносин, вказував, що такий альтернативний спосіб обмінну кадровими документами, як застосунок WhatsApp не погоджений між ним та ДП «АМПУ» та не оформлений належний чином, зокрема він не подавав заяву про направлення кадрових документів на застосунок WhatsApp. Вказував і на те, що формальне направлення працівнику на поштову адресу переліку вакантних посад, розуміючи що працівник, з яким призупинено дію трудового договору, за адресою реєстрації може тимчасово не проживати, у зв`язку з постійними ракетними ударами по місту Києву та відключеннями світла у місті Києві, є недобросовісним та протиправним по відношенню до працівника, а тому не може вважатися належним виконанням роботодавцем вимог частини першої статті 49-2 КЗпП України. Також вказував, що роздруківки (скріншоти з екрану телефону) надані відповідачем до суду не можуть вважатися належним доказом так як не можливо ідентифікувати чи справді під вказаним отримувачем повідомлення, отримувачем є саме він. Також окремо заявами від 29.02.2024 р. від 13.05.2024 р. долучав судову практику.
Представник ДП «АМПУ» Неїжпапа Ю.А. звернулась з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись не необґрунтованість її доводів. Вказувала, що Листом ДП «АМПУ» № 2527/10-01-16/Вих від 28.10.2022 ОСОБА_1 надіслано наказ ДП «АМПУ» від 09.09.2022 № 66/10 «Про запровадження змін в організації виробництва і праці», наказ ДП «АМПУ» від 24.10.2022 № 374-к «Про скорочення штату і чисельності працівників апарату управління ДП «АМПУ», попередження про наступне вивільнення від 24.10.2022 та перелік вакантних посад та пропозиції іншої роботи в ДП «АМПУ» станом на 24.10.2022. Зазначені накази ДП «АМПУ», попередження про наступне звільнення та перелік вакантних посад надіслані позивачу також в месенджері WhatsApp та поштою на адресу АДРЕСА_1 та зазначено номер телефону позивача: НОМЕР_1 . За весь час трудової діяльності позивача на адресу ДП «АМПУ» від позивача не надходили жодні заяви щодо зміни персональних даних. Вказувала, що фактично з 01.03.2022 позивач не знаходився на робочому місці в апараті управління ДП «АМПУ» за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 1, оскільки перебував у простої, а потім з позивачем був призупинений трудовий договір. Отже, єдиним можливим засобом комунікації роботодавця з позивачем була поштова адреса та номер телефону, які зазначені самим позивачем в заяві про прийняття на роботу, в особовому листку по обліку кадрів працівника від 15.07.2020, в позовній заяві та не заперечувалося самим позивачем при розгляді справи в суді першої інстанції. Враховуючи зазначене, в період воєнного стану в Україні, всі кадрові документи, зокрема, накази ДП «АМПУ», попередження про наступне вивільнення від 24.10.2022 та переліки вакантних посад, надсилалися позивачу на його поштову адресу та месенджерами за його номером телефону. Зазначала, що роботодавцем дотримано вимог ст. 49-2 КЗпП України - виконання роботодавцем обов`язку щодо працевлаштування працівника, що підлягає скороченню, а рішення суду першої інстанції законне і обґрунтоване.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.
Судом встановлено, що 20.07.2020 року позивача прийнято на роботу в ДП «Адміністрація морських портів України».
Наказом № 84-к від 28.02.2022 р. «Про організаційні заходи, пов`язані з введенням воєнного стану в Україні» оголошено простій з 01.03.2022 р.
Наказом № 239-к від 30.08.2022 р. припинено з 30.08.2022 р. простій начальнику відділу досліджень та аналізу служби аналізу та управління ризиками апарату управління ОСОБА_1 та призупинено дію трудового договору з позивачем до відновлення можливості виконувати ним роботу, але не пізніше наступного дня після припинення або скасування воєнного стану в Україні.
У серпні 2022 р. затверджено нову організаційну структуру ДП «Адміністрація морських портів України».
Згідно з наказом від 09.09.2022 р. № 66/10 запроваджено зміни в організації виробництва і праці шляхом скорочення штату і чисельності працівників.
Наказом від 24.10.2022 р. № 374-к «Про скорочення штату і чисельності працівників апарату управління ДП «АМПУ», вирішено скоротити, зокрема, з 11.01.2023 р. відділ досліджень та аналізу служби аналізу та управління ризиками у складі: начальник відділу - у штатна одиниця, аналітик консолідованої інформації 1 категорії - 1 штатна одиниця. Надано розпорядження зі здійснення заходів щодо вивільнення працівників відповідно до вимог законодавства: повідомити за два місяці, запропонувати переведення на вакантні посади.
Листом № 2527/10-01-16 від 28.10.2022 р. ОСОБА_1 поштою надіслано вказані накази, попередження про наступне вивільнення та запропоновано інші вакантні посади за надісланим переліком вакантних посад. Крім того, попередження про наступне вивільнення надіслано позивачу у месенджер WhatsApp.
Також, позивачу листами з описом вкладення надсилались переліки вакантних посад 01.11.2022 станом на 31.10.2022, 07.11.2022 станом на 01.11.2022, 14.11.2022 станом на 14.11.2022, 21.11.2022 станом на 21.11.2022, 30.11.2022 станом на 28.11.2022, 06.12.2022 станом на 05.12.2022, 12.12.2022 станом на 12.12.2022, 20.12.2022 станом на 20.12.2022, 26.12.2022 станом на 26.12.2022, 02.01.2023 станом на 02.01.2023, 09.01.2023 станом на 09.01.2023. Листи направлялись на поштову адресу позивача, із зазначенням його дійсного номера телефону.
Наказом від 09.01.2023 р. № 17-к позивача звільнено з посади з 10.01.2023 р. на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався такими нормами права.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Статтею 36 КЗпП України передбачено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).
Відповідно до частин 3, 4 ст. 32 КЗпП України, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.
Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
На підставі ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
Відповідно до ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України чи органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового та митного законодавства.
Відповідно до ч. 2 ст. 5 Законів України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану норми статті 43 Кодексу законів про працю України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів.
Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивач був звільнений з 10.01.2023 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням відділу і його посади.
Дослідивши обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що під час звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників відповідачем дотримано вимоги трудового законодавства: позивач був належним чином повідомлений про наступне звільнення за два місяці; з метою продовження трудових відносин позивачу неодноразово було запропоновано переведення на вакантні посади відповідно до його кваліфікації та досвіду роботи, на які останній не реагував; позивач не обирався до профспілкових органів та не мав переважного права на залишення на роботі.
Суд першої інстанції вірно вважає, що надіслані відповідачем листи на адресу позивача із зазначенням його номера телефону, у яких позивачу пропонувались наявні вакантні посади, є належним виконанням відповідачем положень ст. 49-2 КЗпП України. Крім того, повідомлення позивача здійснювались також у месенджер на його номер телефону.
Отже, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що позивач не довів порушення відповідачем його трудових прав, а тому підстави для задоволення його вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні.
Доводи апеляційної скарги, щодо неналежного повідомлення та відсутності підтвердження факту ознайомлення з наказом про скорочення, відсутність підтвердження факту доставки поштових відправлень, відсутності його згоди на альтернативний спосіб обмінну кадровими документами, як застосунок WhatsApp, апеляційним судом відхиляються з таких підстав.
Так, листом ДП «АМПУ» № 2527/10-01-16/Вих від 28.10.2022 ОСОБА_1 надіслано наказ ДП «АМПУ» від 09.09.2022 № 66/10 «Про запровадження змін в організації виробництва і праці», наказ ДП «АМПУ» від 24.10.2022 № 374-к «Про скорочення штату і чисельності працівників апарату управління ДП «АМПУ», попередження про наступне вивільнення від 24.10.2022 та перелік вакантних посад та пропозиції іншої роботи в ДП «АМПУ» станом на 24.10.2022. 
Зазначені накази ДП «АМПУ», попередження про наступне звільнення та перелік вакантних посад надіслані позивачу також в месенджері WhatsApp та поштою на адресу АДРЕСА_1 та номер телефону позивача: НОМЕР_1 . 
Також відповідно до акту від 27.10.2022 працівники апарату управління ДП «АМПУ» виходили на зв`язок з позивачем по номеру його телефону, позивач на зв`язок не виходив.
Відповідно до матеріалів особової справи позивача, яка знаходилася в ДП «АМПУ» вбачається, що 15.07.2020 позивач на ім`я в.о. Голови ДП «АМПУ» подав заяву про прийняття його на роботу, в якій власноруч зазначив місце реєстрації: АДРЕСА_1 . Також позивач зазначив свій номер телефону: НОМЕР_1 . Відповідно до особового листка по обліку кадрів від 15.07.2020, який власноруч заповнювався позивачем, зазначена адреса позивача: АДРЕСА_1 та його номер телефону НОМЕР_1 . При цьому, під підписом позивача в особовому листку по обліку кадрів працівника зазначена примітка, відповідно до якої працівник, який заповнює особовий листок, повинен про всі наступні зміни повідомляти за місцем роботи для внесення відповідних даних у його особову справу. 
Доказів того, що апелянт на адресу ДП «АМПУ» звертався із заявами щодо зміни даних, зміну своєї адреси не надано, в матеріалах справи вони також відсутні. 
Наказом ДП «АМПУ» від 28.02.2022 № 84-к «Про організаційні заходи, пов`язані з введенням воєнного стану в Україні» встановлено простій в апараті управління ДП «АМПУ» з 08 год 30 хв. 01 березня 2022 року - до припинення або скасування воєнного стану в Україні. Пунктом 3 зазначеного наказу дозволено працівникам апарату управління ДП «АМПУ» не перебувати за основним місцем роботи (робочому місці) до закінчення простою.
Таким чином, фактично з 01.03.2022 позивач не знаходився на робочому місці в апараті управління ДП «АМПУ» за адресою : м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 1, оскільки перебував в простої, а потім з позивачем був призупинений трудовий договір. 
Отже, єдиним можливим засобом комунікації роботодавця з Позивачем була поштова адреса та номер телефону, які зазначені самим позивачем в заяві про прийняття на роботу, в особовому листку по обліку кадрів працівника від 15.07.2020. 
Враховуючи зазначене, в період воєнного стану в Україні, всі кадрові документи, зокрема, накази ДП «АМПУ», попередження про наступне вивільнення від 24.10.2022 та переліки вакантних посад, надсилалися позивачу на його поштову адресу та месенджерами за його номером телефону, інших засобів комунікації у відповідача не було.
Водночас, поведінка позивача є такою, що суперечить загальному принципу добросовісності у трудових відносинах.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ДП «АМПУ» належним чином виконало обов`язок щодо повідомлення позивача про скорочення його посади та про його наступне вивільнення, скориставшись всіма відомими засобами комунікації з позивачем в умовах простою підприємства та призупинення трудових договорів з працівниками.
Надана апелянтом практика суду апеляційної інстанції не може бути взята до уваги апеляційним судом, оскільки суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду .
Таким чином,  доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.
Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.  375, 381, 382 ЦПК України, суд, - 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва 23 листопада 2023 року - залишити без задоволення.  
Рішення Оболонського районного суду м. Києва 23 листопада 2023 року - залишити без змін.  
Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
 
Головуючий:                                        Судді: