КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року                                                                                                      місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 357/10401/22
номер провадження: 22-ц/824/943/2024
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),
суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А., 
за участю секретаря - Мазурок О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківське шляхово-експлуатаційне управління» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2023 року у складі судді Цукурова В.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківське шляхово-експлуатаційне управління», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення,
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Білоцерківське шляхово-експлуатаційне управління», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення.
Позов обґрунтовано тим, що 12 лютого 2021 року близько 18 год 45 хв.,                ОСОБА_2 , керуючи технічно-справним автомобілем «МАЗ 551605», державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 , та рухаючись на 117 км автодороги «Київ-Одеса» від міста Одеса у напрямку до міста Київ, поблизу розташування села Гостра Могила Білоцерківського району Київської області у порушення пунктів 2.3 б), 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) не вірно оцінив дорожню обстановку, проявив неуважність, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не враховував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, що привело до втрати контролю над рухом вказаного транспортного засобу, з подальшим його неконтрольованим виїздом через розділову смугу на смугу зустрічного для нього напрямку руху, де відбулося зіткнення із автомобілем «Toyota Avalon», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався прямолінійно у зустрічному напрямку, до міста Одеса, та мав перевагу в русі.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) пасажирка заднього сидіння автомобіля «Toyota Avalon», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_3 згідно з висновком експерта №237/д від 29 березня 2021 року, складеним за результатами проведення судово-медичної експертизи, отримала такі тілесні ушкодження: переломи лобної кістки, стінок орбіт з обох сторін, клиновидної кістки, основної пазухи, решітчастої кістки, виличних кісток, вертлюгової западини; рани на лобі, правому ліктьовому суглобі та лівій гомілці; синець на обличчі. Ушкодження на голові відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які згідно з пунктами 2.1.2 та 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень наказу МОЗ №6 від 17 січня 1995 року, є небезпечними для життя. Перелом вертлюгової западини відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так, як для повного зрощення перелому необхідно тривалий строк - більш ніж 3 тижні. Рани відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (згідно з пунктами 2.3.2 та 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень наказу МОЗ №6 від 17 січня 1995 року - тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні (21 день). Описані ушкодження заподіяні тупими предметами можливо в строк указаний в постанові і могли виникнути внаслідок травми в салоні автомобіля під час ДТП.
Також, у результаті ДТП пасажирка переднього сидіння автомобіля «Toyota Avalon», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_4 згідно з висновком експерта №238/д від 29 березня 2021 року, складеним за результатами проведення судово-медичної експертизи, отримала такі  тілесні ушкодження: перелом лівої малої гомілкової кістки; струс головного мозку; рани на верхній повіці лівого ока; садна на обличчі. Перелом відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так, як для повного зрощення перелому необхідно тривалий строк - більш ніж 3 тижні. Всі інші ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (згідно з пунктами 2.3.2 та 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень наказу МОЗ №6 від 17 січня 1995 року - тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні (21 день). Описані ушкодження заподіяні тупими предметами могли виникнути внаслідок травми в салоні автомобіля під час ДТП в строк указаний в постанові.
Автомобіль «Toyota Avalon», д.н.з. НОМЕР_2 , володільцем якого є ОСОБА_1 , отримав механічні пошкодження. Порушення водієм ОСОБА_2 ПДР знаходяться в прямому причинному зв`язку з ДТП та наслідками, що настали.
Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2021 року у справі №357/3658/21 ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, який набрав законної сили 30 грудня 2021 року.
Позивач вказував, що він управляв транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, тому правомірно володів цим майном, у зв`язку з цим має право на відшкодування завданої шкоди.
Зазначав, що автомобіль «МАЗ 551605», д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_2 , є власністю відповідача, з яким ОСОБА_2 на момент скоєння ДТП перебував у трудових відносинах, а тому, на думку позивача, саме ТОВ «Білоцерківське шляхово-експлуатаційне управління» має відшкодувати шкоду, завдану працівником.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Еталон» (далі - ПрАТ «СК «Еталон»), про що зазначено у страховому полісі № НОМЕР_3 . Страхова сума  на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 260 000 грн 00 коп., за шкоду, заподіяну майну 130 000 грн 00 коп. ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» виплатило позивачу, без урахуванням франшизи за полісом №АР/4729160 в сумі 2 600 грн 00 коп., страхову суму в межах ліміту страхового відшкодування у розмірі 127 400 грн 00 коп. за шкоду, що спричинена внаслідок ДТП.
Вказував, що згідно з висновком щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Toyota Avalon», д.н.з. НОМЕР_2 , від 26 грудня 2021 року, складеним «ПП ОСОБА_5 », вартість матеріального збитку складає 394 305 грн 35 коп.
Різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою становить 266 905 грн 35 коп. (394 305 грн 35 коп. - 127 400 грн 00 коп.), яка підлягає стягненню з відповідача. ПрАТ «СК «Еталон» сплатило позивачу страхове відшкодування без урахування франшизи в розмірі 2 600 грн 00 коп., яка підлягає стягненню з відповідача, який відповідальний за завдані збитки.
Вказував, що 31 серпня 2021 року він звернувся до «ПП ОСОБА_5 » про визначення матеріального збитку, завданого ушкодженням колісного транспортного засобу «Toyota Avalon», д.н.з. НОМЕР_2 . За результатами проведеного дослідження «ПП ОСОБА_5 » було складено висновок щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу. Вартість послуг з проведення зазначеного дослідження складає 4 900 грн 00 коп., яка була оплачена позивачем, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 31/8 від 31 серпня 2021 року.
Зазначав, що оскільки внаслідок ДТП автомобіль «Toyota Avalon», д.н.з. НОМЕР_2 , зазнав значних механічних ушкоджень, він був змушений скористатись послугами евакуатора, за які сплатив відповідно до товарного чеку №15 від 12 лютого 2021 року                   4 000 грн 00 коп. та відповідно до товарного чеку №16 від 20 лютого 2021 року 5 000 грн 00 коп. Окрім того, після ДТП автомобіль «Toyota Avalon», д.н.з. НОМЕР_2 , було переміщено на штрафний майданчик відповідно до акту прийняття-передачі тимчасово затриманих транспортних засобів від 12 січня 2021 року, за що позивачем було сплачено 1 000 грн                    00 коп., що підтверджується товарним чеком від 20 лютого 2021 року.
У подальшому, позивач зберігав пошкоджений автомобіль на стоянці для автомобілів на підставі договорів, укладених між ним та ФОП ОСОБА_6 про надання місця для стоянки транспортного засобу №70 від 01 березня 2020 року та №70 від 01 жовтня 2021 року, а також  договору, укладеного між ним і ФОП ОСОБА_7 про надання місця для стоянки транспортного засобу №70 від 01 травня 2022 року. За вказані послуги позивач сплатив грошові кошти у розмірі 16 700 грн 00 коп., що підтверджується: актом здачі-прийняття №2 від 28 лютого 2021 року на суму 850 грн 00 коп., актом здачі-прийняття №3 від 31 березня 2021 року на суму 850 грн 00 коп., актом здачі-прийняття №4 від 30 квітня 2021 року на суму 850 грн 00 коп., актом здачі-прийняття №5 від 31 травня 2021 року на суму 850 грн 00 коп., актом здачі-прийняття №6 від 30 червня 2021 року на суму 850 грн 00 коп., актом здачі-прийняття №7 від 31 липня 2021 року на суму 850 грн 00 коп., актом здачі-прийняття №8 від 31 серпня 2021 року на суму 850 грн 00 коп., актом здачі-прийняття №9 від 30 вересня 2021 року на суму 850 грн 00 коп., актом здачі-прийняття №10 від 31 жовтня 2021 року на суму 1100 грн 00 коп., актом здачі-прийняття №11 від 26 листопада 2021 року на суму 1100 грн    00 коп., актом здачі-прийняття №12 від 31 грудня 2021 року на суму 1100 грн 00 коп., актом здачі-прийняття №1 від 17 січня 2022 року на суму 1100 грн 00 коп., актом здачі-прийняття №70/05 від 31 травня 2022 року на суму 1100 грн 00 коп., актом здачі-прийняття №70/06 від 30 червня 2022 року на суму 1100 грн 00 коп., актом здачі-прийняття №70/07 від 31 липня 2022 року на суму 1100 грн 00 коп., актом здачі-прийняття №70/08 від 31 серпня 2022 року на суму 1100 грн 00 коп., актом здачі-прийняття №70/09 від 30 вересня 2022 року на суму 1100 грн 00 коп.
Вказував, що ПрАТ «СК «Еталон» виконало своє зобов`язання щодо сплати страхового відшкодування, а тому вважав, що з відповідача на його користь підлягає стягненню сума у розмірі 301 105 грн 35 коп. (266 905 грн 35 коп. + 2 600 грн 00 коп. + 4 900 грн 00 коп. + 9 000 грн 00 коп. + 1 000 грн 00 коп. + 16 700 грн 00 коп.) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення.
Також зазначав, що діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у тому що він був позбавлений можливості користуватися автомобілем внаслідок ДТП, що призвело до значних ускладнень в його житті, він та члени його сім`ї змушені були обходитись без автомобіля. Позивач також дуже переживав за психологічний стан свого неповнолітнього сина, який хоч і не отримав серйозних тілесних ушкоджень, але бачив що сталося з мамою та бабусею, які перебували в автомобілі під час ДТП, бачив що вони без свідомості і дуже злякався. 
З урахуванням наведеного, позивач  ОСОБА_1 просив стягнути ТОВ «Білоцерківське шляхово-експлуатаційне управління» 301 105 грн  35 коп. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 100 000 грн 00 коп. у рахунок відшкодування моральної шкоди та судові витрати у розмірі 20 000 грн 00 коп.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «Білоцерківське шляхово-експлуатаційне управління» на користь ОСОБА_1 суму відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 301 105 грн 35 коп., відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000 грн 00 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 510 грн 00 коп., а всього 347 615 грн 35 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ТОВ «Білоцерківське шляхово-експлуатаційне управління» на користь держави судовий збір у розмірі 3 311 грн 12 коп.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Білоцерківське шляхово-експлуатаційне управління» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та  порушення судом норм матеріального і процесуального права.
Також до апеляційної скарги включено заперечення на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання про призначення експертизи.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не надав доказів для визнання його володільцем автомобіля «Toyota Avalon», д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого була                ОСОБА_8 , а тому відповідно до вимог закону та висновків, викладених у постанові Верховного Суду № 461/8496/15-ц від 05 червня 2019 року, він не є володільцем чужого майна.
Стверджує, що відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником лише під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2021 року встановлено, що ДТП сталася 12 лютого 2021 року, коли водій ОСОБА_2 , який керував автомобілем «МАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , закінчив роботу, а тому даний факт встановлений у вироку суду,  який ніким не оскаржувався. Таким чином, на момент ДТП ОСОБА_2 не виконував трудових обов`язків, його робоча зміна закінчилася.
Також вказує, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2021 року встановлено та не підлягає доведенню той факт, що ДТП, яка сталася 12 лютого 2021 року, відбулася через хуртовину та гололід, які були спричинені винятковими погодними умовами і стихійним лихом, що в свою чергу є непереборною силою, а тому ТОВ «Білоцерківське шляхово-експлуатаційне управління» має бути звільненим від обов`язку відшкодувати позивачу шкоду.
Крім того, позивачем не було надано до суду першої інстанції аварійного сертифікату (рапорту), звіту (акту) чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, який би підтверджував фізичне знищення даного автомобіля, що суперечить вимогам ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Зазначає, що з матеріалів справи не убачається чи при зверненні до страхової компанії позивач визнав автомобіль «Toyota Avalon», д.н.з НОМЕР_2 , фізично знищеним та чи згодний він був передати страховій компанії залишки транспортного засобу. Наданий ПрАТ «СК «Еталон» розрахунок розміру страхового відшкодування, з якими позивач погодився, свідчить про те, що він виконаний для випадку коли потерпіла особа не визнає автомобіль фізично знищеним і не погоджується передати його залишки страховій компанії.                                З виплаченим страховою компанією розміром страхового відшкодування у розмірі                    127 400 грн 00 коп. позивач погодився. Крім того, не було надано висновків чи звітів про ринкову вартість автомобіля до аварії та після ДТП. 
Також, у наданій позивачем до суду першої інстанції копії договору купівлі - продажу від 28 листопада 2022 року вказаний інший технічний паспорт на автомобіль, ніж той що зазначений у позовній заяві. Сам договір комісії не було надано.
Зазначає, що судом першої інстанції було встановлено, що технічний паспорт на автомобіль, що постраждав у ДТП 12 січня 2021 року, має свідоцтво про державну реєстрацію НОМЕР_4 від 14 вересня 2012 року, а технічний паспорт на автомобіль, який був проданий позивачем за договором купівлі - продажу від 22 листопада 2022 року, має серійний номер НОМЕР_5 від 15 липня 2014 року, однак позивачем не було пояснено такі розбіжності.
Вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив вимогу позивача про стягнення 394 305 грн 35 коп., з яких реально стягнув 301 105 грн 35 коп. матеріальних збитків, завданих позивачу, на підставі звіту №1646 від 26 грудня 2021 року. Адже пред`явлення позивачем до відповідача вимоги про виплату відшкодування у розмірі повної вартості завданих збитків без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним.
Вказує, що транспортний засіб позивачем не відремонтовано, кошти отримані, як страхове відшкодування на ремонт автомобіля, витрачені позивачем на особисті потреби, тому розмір збитків про відшкодування яких просив позивач, має визначитися як вартість реально витрачених матеріалів і проведених робіт на відновлення транспортного засобу, які зроблені або будуть зроблені в майбутньому, відповідно до документів, які підтверджують здійснення такого ремонту.
У запереченнях на ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про призначення експертизи, ТОВ «Білоцерківське шляхово-експлуатаційне управління» посилається на те, що при розгляді справи в суді першої інстанції між сторонами виникли значні розбіжності щодо визначення розміру матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП власнику автомобіля «Toyota Avalon» ОСОБА_8 , через відмінності у експертних дослідженнях, наданих сторонами до суду. Позивачем було надано розрахунок суми матеріального збитку, що були викладені у висновку № 1646 від 26 грудня 2021 року, розмір матеріального збитку завданого власнику автомобіля становить 394 305 грн 35 коп. В свою чергу, відповідачем було подано протокол огляду транспортного засобу № 104 від 02 березня 2021 року, в якому зафіксовано, що автомобіль мав сліди минулих аварій (деформована кришка багажника), а також висновок №20529 автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу від 31 січня 2022 року. Відповідно до вказаного висновку, ринкова вартість пошкодженого автомобіля складала 313 495 грн 00 коп.
Згідно повідомлення ПрАТ «СК «Еталон» від 15 квітня 2022 року про виплату коштів вбачається, що матеріальний збиток завданий власнику автомобіля складав 127 400 грн. Позивач погодився з такою сумою виплати та не оскаржував її розмір.
З урахуванням наведеного, ТОВ «Білоцерківське шляхово-експлуатаційне управління» просило скасувати ухвалу суду про відмову у задоволенні клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи повністю та призначити судову автотоварознавчу експертизу.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Бойчук В.М. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що позивач керував транспортним засобом «Toyota Avalon», д.н.з. НОМЕР_2 , на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, тому правомірно володів цим майном, а відтак він має право на відшкодування завданої шкоди.
Також стверджує, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що так як ОСОБА_2 є працівником ТОВ «Білоцерківське шляхово - експлуатаційне управління» та на момент ДТП після завершення робіт повертався на службовому автомобілі з місця виконання робіт задля повернення автомобіля на територію підприємства, то за таких умов аварія сталася під час виконання останнім власних посадових обов`язків, тому саме на ТОВ «Білоцерківське шляхово - експлуатаційне управління» покладається обов`язок по відшкодування шкоди, завданої його працівником.
Щодо посилання відповідача про настання обставин непереборної сили, то представник позивача вказує, що він повинен був підтвердити такий факт відповідним сертифікатом, проте відповідачем не було надано такого сертифікату.
Крім того, вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2021 року встановлено, що ДТП сталося саме у зв`язку з порушенням водієм ОСОБА_2 вимог пунктів ПДР і саме його дії знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали, а не у зв`язку з форс-мажорними обставинами.
Позивач стверджує, що ним було втрачено свідоцтво про державну реєстрацію серії НОМЕР_4 від 14 вересня 2012 року, тому він звернувся до територіального сервісного центру МВС та отримав нове свідоцтво про державну реєстрацію автомобіля «Toyota Avalon», д.н.з. НОМЕР_2 , серії НОМЕР_5 від 15 липня 2014 року.
З огляду на викладене, представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Також просив стягнути із ТОВ «Білоцерківське шляхово - експлуатаційне управління» витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції в розмірі 20 000 грн 00 коп.
Третя особа: ОСОБА_2 також подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2021 року ОСОБА_1 потерпілим не визнавався. Також не надано жодних доказів визнання позивача володільцем автомобіля «Toyota Avalon», д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого була ОСОБА_8 .
Зазначає, що в день ДТП 12 лютого 2021 року були надзвичайні погодні умови, а тому після закінчення робочого часу він через фізичну неможливість своєчасно повернути робочий автомобіль прийняв рішення їхати додому, однак в оскаржуваному рішенні вказано, що ОСОБА_2 їхав у гараж підприємства, даний висновок не відповідає дійсним обставинам справи.
Вказує, що позивачем не було надано до суду першої інстанції доказів продажу автомобіля або визнання його фізично знищеним. Крім того, власник автомобіля «Toyota Avalon», д.н.з НОМЕР_2 , не визнавала його фізично знищеним та не висловлювала згоду на передачу страховій компанії залишків транспортного засобу. 
Вважає, що відповідачем доведено, що пошкоджений автомобіль не був визнаний фізично знищеним, тому розмір збитку, про відшкодування якого просить позивач, повинен визначатися як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто як вартість реально витрачених матеріалів і проведених робіт. Отже, наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено судом тільки з призначенням відповідної експертизи.
Також вказує на те, що позивачем не було надано доказів поважності причин поміщення на стоянку транспортного засобу та не довів підстав стягнення плати за стоянку. З огляду на викладене, ОСОБА_2 просив  апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати через неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи.
Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у відзивах на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно з ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Проте оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону відповідає не в повній мірі.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2021 року у справі №357/3658/21 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Даний вирок суду набрав законної сили 30 грудня 2021 року.
Указаним вироком суду встановлено, що 12 лютого 2021 року близько 18 год 45 хв., водій ОСОБА_2 , керуючи технічно-справним автомобілем «МАЗ 551605», д.н.з.               НОМЕР_1 , та рухаючись по 117 км автодороги «Київ-Одеса», від міста Одеса у напрямку до міста Київ, поблизу розташування села Гостра Могила Білоцерківського району Київської області у порушення пунктів 2.3 б), 10.1, 12.1 ПДР, не вірно оцінив дорожню обстановку, проявив неуважність, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не враховував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, що привело до втрати контролю над рухом вказаного транспортного засобу, з подальшим його неконтрольованим виїздом через розділювальну смугу на смугу зустрічного для нього напрямку руху, де відбулося зіткнення із автомобілем «Toyota Avalon», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався прямолінійно у зустрічному напрямку, до міста Одеса, та мав перевагу в русі.
У результаті ДТП пасажирка заднього сидіння автомобіля «Toyota Avalon», д.н.з.          НОМЕР_2 , ОСОБА_3 отримала згідно з висновком експерта №237/д від 29 березня 2021 року, складеним за результатами проведення судово-медичної експертизи, такі тілесні ушкодження: переломи лобної кістки, стінок орбіт з обох сторін, клиновидної кістки, основної пазухи, решітчастої кістки, виличних кісток, вертлюгової западини; рани на лобі, правому ліктьовому суглобі та лівій гомілці; синець на обличчі. Ушкодження на голові відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які згідно з пунктами 2.1.2 та 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу МОЗ №6 від 17 січня 1995 року, є небезпечними для життя. Перелом вертлюгової западини відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так, як для повного зрощення перелому необхідно тривалий строк - більш ніж 3 тижні. Рани відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (згідно з пунктами 2.3.2 та 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень наказу МОЗ №6 від17 січня 1995 року - тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні (21 день). Описані ушкодження заподіяні тупими предметами можливо в строк указаний в постанові і могли виникнути внаслідок травми в салоні автомобіля під час ДТП.
Також, у результаті ДТП пасажирка переднього сидіння автомобіля «Toyota Avalon», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_4 отримала згідно з висновком експерта №238/д від                         29 березня 2021 року, складеним за результатами проведення судово-медичної експертизи, такі тілесні ушкодження: перелом лівої малої гомілкової кістки; струс головного мозку; рани на верхній повіці лівого ока; садна на обличчі. Перелом відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так, як для повного зрощення перелому необхідно тривалий строк - більш ніж 3 тижні. Всі інші ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (згідно з пунктами 2.3.2 та 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень наказу МОЗ №6 від 17 січня 1995 року - тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні (21 день). Описані ушкодження заподіяні тупими предметами могли виникнути внаслідок травми в салоні автомобіля під час ДТП в строк указаний в постанові.
Порушення водієм ОСОБА_2 вказаних вимог ПДР знаходяться в прямому причинному зв`язку з ДТП та наслідками, що настали.
ТОВ «Білоцерківське шляхово-експлуатаційне управління» сплатило потерпілій ОСОБА_4 28 000 грн 00 коп. моральної шкоди.
ОСОБА_2 працював водієм транспортного засобу «МАЗ» 1-го класу дільниці механізації ТОВ «Білоцерківське шляхово-експлуатаційне управління» з 01 серпня 2014 року (а.с.129, т.1).
Судом першої інстанції встановлено, що автомобіль «МАЗ 551605», д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_2 , є власністю відповідача, з яким водій ОСОБА_2 на момент скоєння ДТП перебував у трудових відносинах.
У день ДТП ОСОБА_2 після завершення робочого часу повертався на службовому автомобілі «МАЗ 551605», д.н.з. НОМЕР_1 , з місця виконання робіт задля повернення автомобіля на територію підприємства, що підтверджується поясненнями ОСОБА_9 , даними табеля обліку робочого часу за лютий 2021 року, графіком роботи та чергування водіїв піскорозкидальної техніки на лютий 2021 року; подорожнім листом №071997.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «СК «Еталон» згідно страхового полісу №АР/4729160. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого встановлена: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю у розмірі 260 000 грн 00 коп., за шкоду, заподіяну майну 130 000 грн 00 коп. 
ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» сплатило позивачу відповідно до полісу №АР/4729160, без урахуванням франшизи в сумі 2 600 грн 00 коп., страхову суму в межах ліміту страхового відшкодування у розмірі 127 400 грн 00 коп. за шкоду, що спричинена внаслідок ДТП.
Відповідно до висновку №20529 від 31 січня 2022 року, складеного оцінювачем ОСОБА_10 у межах розслідування страхового випадку ПрАТ «СК «Еталон», ринкова вартість автомобіля «Toyota Avalon», д.н.з. НОМЕР_2 , на дату оцінки становить                  313 495 грн 00 коп.
Згідно з висновком щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «Toyota Avalon», д.н.з. НОМЕР_2 , від 26 грудня 2021 року, складеним «ПП ОСОБА_5 », вартість матеріального збитку складає 394 305 грн 35 коп. 
Для проведення дослідження оцінювачем здійснювався виклик представника відповідача.
Вартість послуг з проведення зазначеного дослідження складає 4 900 грн 00 коп., яка була оплачена позивачем, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 31/8 від 31 серпня 2021 року.
Судом першої інстанції встановлено, що на момент ДТП власником автомобіля «Toyota Avalon», д.н.з. НОМЕР_2 , була ОСОБА_8 . У свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 автомобіля «Toyota Avalon», д.н.з. НОМЕР_2 , у розділі особливих відміток зазначено, що позивач має право користування зазначеним автомобілем. У момент аварії позивач керував указаним транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб.
За наслідками ДТП позивач був змушений скористатись послугами евакуатора, за які сплатив відповідно до товарного чеку №15 від 12 лютого 2021 року 4 000 грн 00 коп. та відповідно до товарного чеку №16 від 20 лютого 2021 року 5 000 грн 00 коп., що в загальному становить 9 000 грн 00 коп. 
Після ДТП автомобіль «Toyota Avalon», д.н.з. НОМЕР_2 , було переміщено на штрафний майданчик відповідно до акту прийняття-передачі тимчасово затриманих транспортних засобів від 12 січня 2021 року, за зберігання якого позивачем було сплачено 1 000 грн 00 коп., що підтверджується товарним чеком від 20 лютого 2021 року.
У подальшому позивач зберігав пошкоджений автомобіль «Toyota Avalon» на стоянці для автомобілів на підставі договорів, укладених між ним та ФОП ОСОБА_6 про надання місця для стоянки транспортного засобу №70 від 01 березня 2020 року і від 01 жовтня 2021 року та договору, укладеного  між ним і ФОП ОСОБА_7 про надання місця для стоянки транспортного засобу № 70 від 01 травня 2022 року. 
У загальному позивач сплатив за послуги із зберігання автомобіля «Toyota Avalon», д.н.з. НОМЕР_2 , на майданчику для стоянки 16 700 грн 00 коп., що підтверджується: актом здачі-прийняття №2 від 28 лютого 2021 року на суму 850 грн 00 коп., актом здачі-прийняття №3 від 31 березня 2021 року на суму 850 грн 00 коп., актом здачі-прийняття №4 від 30 квітня 2021 року на суму 850 грн 00 коп., актом здачі-прийняття №5 від 31 травня 2021 року на суму 850 грн 00 коп., актом здачі-прийняття №6 від 30 червня 2021 року на суму 850 грн             00 коп., актом здачі-прийняття №7 від 31 травня 2021 року на суму 850 грн 00 коп., актом здачі-прийняття №8 від 31 серпня 2021 року на суму 850 грн 00 коп., актом здачі-прийняття №9 від 30 вересня 2021 року на суму 850 грн 00 коп., актом здачі-прийняття №10 від 31 жовтня 2021 року на суму 1 100 грн 00 коп., актом здачі-прийняття №11 від 26 листопада 2021 року на суму 1 100 грн 00 коп., актом здачі-прийняття №12 від 31 грудня 2021 року на суму 1 100 грн 00 коп., актом здачі-прийняття №1 від 17 січня 2022 року на суму 1 100 грн  00 коп., актом здачі-прийняття №70/05 від 31 травня 2022 року на суму 1 100 грн 00 коп., актом здачі-прийняття №70/06 від 30 червня 2022 року на суму 1 100 грн 00 коп., актом здачі-прийняття №70/07 від 31 липня 2022 року на суму 1 100 грн 00 коп., актом здачі-прийняття №70/08 від 31 серпня 2022 року на суму 1 100 грн 00 коп., актом здачі-прийняття №70/09 від 30 вересня 2022 року на суму 1 100 грн 00 коп. (а.с. 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, т.2).
Також судом першої інстанції встановлено, що власником автомобіля «Toyota Avalon» 2007 року випуску, номер шасі, кузова НОМЕР_6 , є громадянин ОСОБА_11 , що підтверджується листами Територіального сервісного центру №3242 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській області від 07 лютого 2023 року №31/10/3242-146 та від 27 квітня 2023 року №31/15/5142-223.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди є обґрунтованими, а відтак із відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 301 105 грн 35 коп., які складаються із: 266 905 грн 35 коп. - різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою; 2 600 грн 00 коп. - франшиза; 4 900 грн 00 коп. - оплата вартості послуг із проведення дослідження; 9 000 грн 00 коп. - оплата послуг евакуатора; 16 700 грн 00 коп. - оплата послуг зі зберігання автомобіля на майданчику для стоянки.       
Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 30 000 грн 00 коп., оскільки дана сума є достатньою та співмірною із понесеними позивачем моральними стражданнями.
Однак колегія суддів не може погодитись в повній мірі з висновками суду першої інстанції в частині відшкодування матеріальної шкоди, виходячи з такого.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно із ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Згідно із п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи і виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ч.1 ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди.
Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року.
У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі ст.8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.
Згідно з п.30.2 ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.
Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним.
Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Отже, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.
Зазначені висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі № 752/13375/19.
Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «Toyota Avalon», д.н.з. НОМЕР_2 , від 26 грудня 2021 року, складеним «ПП ОСОБА_5 », ринкова вартість даного автомобіля складає 394 305 грн 35 коп., а вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу становить 772 155 грн 41 коп. (а.с.36-63, т.2).
Згідно із висновком №20529 від 31 січня 2022 року, складеного оцінювачем      ОСОБА_10 у межах розслідування страхового випадку ПрАТ «СК «Еталон», ринкова вартість КТЗ «Toyota Avalon», д.н.з. НОМЕР_2 , на дату оцінки становить 313 495 грн        00 коп. (а.с.91, т.1)
Отже, враховуючи, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Toyota Avalon» (772 155 грн 41 коп.) перевищує вартість цього автомобіля до ДТП                  (394 305 грн 35 коп.), то автомобіль вважається фізично знищеним.
Однак суд першої інстанції не застосував положення ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно п.30.1 якого транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.
Згідно з п.30.2 ст.30 цього Закону, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Отже, за замістом даної норми, позивач має право на відшкодування шкоди у вигляді різниці між вартістю автомобіля «Toyota Avalon» до та після ДТП за вирахуванням сплаченого йому страхового відшкодування.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі                      № 752/16797/14-ц зазначено, що у випадку, якщо транспортний засіб є фізично знищеним, то його власнику відшкодовується виключно різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП (п.п.46-48).
По справі встановлено, що ПрАТ «СК «Еталон» сплатило позивачу відповідно до полісу №АР/4729160, без урахуванням франшизи в сумі 2 600 грн 00 коп., страхову суму в межах ліміту страхового відшкодування у розмірі 127 400 грн 00 коп. за шкоду, що спричинена внаслідок ДТП (а.с.8, т.2).
Таким чином, враховуючи наведені вище встановлені обставини, які свідчать про те, що вартість автомобіля «Toyota Avalon» до ДТП становить 394 305 грн 35 коп., а після ДТП - 313 495 грн 00 коп., і різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП становить  80 810 грн 35 коп., та приймаючи до уваги, що ПрАТ «СК «Еталон» виплатило позивачу  суму страхового відшкодування у розмірі 127 400 грн 00 коп., колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення із відповідача ТОВ «Білоцерківське шляхово-експлуатаційне управління» на користь ОСОБА_1 коштів у розмірі          266 905 грн 35 коп.
Проте суд першої інстанції у порушення вимог ст.263 ЦПК України наведених вище вимог закону, правових висновків Верховного Суду та обставин справи належним чином  не врахував, що призвело до неправильного вирішення спору в частині відшкодування матеріальної шкоди.
Разом з тим, колегія суддів враховує, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ч.1 ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Відповідно до п.36.6 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
Так, з матеріалів справи вбачається, що за складення висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «Toyota Avalon», позивачем було сплачено 4 900 грн 00 коп., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 31/8 від 31 серпня 2021 року (а.с.35, т.2).
Також по справі встановлено, що автомобіль після ДТП був непридатним для використання, а тому позивач був змушений скористатися послугами евакуатора, за які сплатив відповідно до товарного чеку №15 від 12 лютого 2021 року 4 000 грн 00 коп. та відповідно до товарного чеку №16 від 20 лютого 2021 року 5 000 грн 00 коп., що в загальному складає 9 000 грн 00 коп. (а.с.31, 32, т.2).
Після ДТП автомобіль «Toyota Avalon», д.н.з. НОМЕР_2 , було переміщено на штрафний майданчик відповідно до акту прийняття-передачі тимчасово затриманих транспортних засобів від 12 січня 2021 року, за зберігання на якому автомобіля позивачем було сплачено 1 000 грн 00 коп., що підтверджується товарним чеком від 20 лютого 2021 року (а.с.33, т.2).
Крім того, як зазначалось вище, у зв`язку з тим, що автомобіль після ДТП мав механічні пошкодження та був непридатним для використання позивач зберігав пошкоджений автомобіль на стоянці для автомобілів на підставі договорів, укладених між ним та ФОП ОСОБА_6 про надання місця для стоянки транспортного засобу №70 від 01 березня 2020 року і від 01 жовтня 2021 року та договору, укладеного  між ним і ФОП ОСОБА_7 про надання місця для стоянки транспортного засобу № 70 від 01 травня 2022 року. У загальному позивач сплатив за послуги зі зберігання автомобіля «Toyota Avalon», д.н.з. НОМЕР_2 , на майданчику для стоянки 16 700 грн 00 коп. 
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 34 200 грн 00 коп., яка складається із:  2 600 грн 00 коп. - розмір франшизи; 4 900 грн 00 коп. - оплата вартості послуг з проведення дослідження; 9 000 грн 00 коп. - оплата послуг евакуатора; 16 700 грн  00 коп. - оплата послуг зі зберігання автомобіля на майданчику для стоянки.       
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми відшкодування матеріальної шкоди не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в цій частині.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, то колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, позивач внаслідок вчинення третьою особою кримінального правопорушення зазнав моральних переживань, які були викликані тим, що під час ДТП він зазнав травмувань, його рідні тривалий час лікувалися, був позбавлений можливості користуватися транспортним засобом, внаслідок чого змінився звичайний ритм його життя, що погано відобразилося на його моральному стані та з урахуванням інших обставин. 
Установивши, що внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_2 , позивач зазнав моральних переживань, які були викликані тим, що під час ДТП він зазнав травмувань, його рідні тривалий час лікувалися, він був позбавлений можливості користуватися транспортним засобом, внаслідок чого змінився звичайний ритм його життя, що погано відобразилося на його моральному стані, та приймаючи до уваги критерії розумності і справедливості, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі                   30 000 грн 00 коп.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надав доказів щодо визнання його володільцем автомобіля «Toyota Avalon», д.н.з НОМЕР_2 , власником якого була          ОСОБА_8 , колегія суддів відхиляє як безпідставні.
Відповідно до пункту 35.1 статті 35 Закону №1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Великою Палатою Верховного суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 (провадження 14-95цс20) зроблено правовий висновок про те, що факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою для неї, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному майну.
За змістом ч.2 ст.1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Пунктом 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі ст.396 ЦК України. Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху (див. висновок Верховного Суду України в постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14).
Отже позивачу, який правомірно керував транспортним засобом належить право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок страховика (страхової компанії) винної особи.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 200/21325/15-ц, від 03 квітня 2019 року в справі №299/2811/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 300/193/17, від 27 листопада 2019 року у справі                                       № 607/3007/16-ц та у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14, і така практика є сталою.
Крім того, факт керування ОСОБА_1 автомобілем «Toyota Avalon» встановлено вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від                               29 листопада 2021 року у справі №357/3658/21.
Згідно ч.6 ст.82 ЦПК Українивирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Щодо заперечень на ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про призначення експертизи, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що транспортний засіб вибув із володіння позивача та його власника. Власником указаного автомобіля є особа, яка не є учасником справи, місцезнаходження транспортного засобу є невідомим, що унеможливлює проведення у даній справі судової автотоварознавчої експертизи, а тому, справа підлягає вирішенню на підставі наявних у ній доказів.
З урахуванням того, що більшість доводів апеляційної скарги, є ідентичними доводам, викладених у відзиві на позовну заяву та доводам відповідача у суді першої інстанції, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому апеляційний враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі                 № 904/4507/18 (справа № 12-171гс19) зазначено, що відшкодування позивачу судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, підлягає пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі №283/2791/19 (провадження №61-17477св20), від 21 квітня 2021 року у справі № 705/2550/16-ц (провадження № 61-17349св20).
Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, то із ТОВ «Білоцерківське шляхово-експлуатаційне управління»на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 3 202 грн 00 коп.
Також із ТОВ «Білоцерківське шляхово-експлуатаційне управління» підлягає стягненню на користь держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог ОСОБА_1 у розмірі 642 грн 17 коп.
За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та судового збору підлягає зміні. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Бойчук В.М. просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 20 000 грн                 00 коп.
На підтвердження надання правничої допомоги та її оплату, адвокатом Бойчуком В.М. надано ордер на надання правничої (правової) допомоги в Київському апеляційному суді, договір №56/Ц від 29 вересня 2023 року про надання правничої допомоги, додаток №1 від  29 вересня 2023 року до договору про надання правничої допомоги, акт виконаних послуг, від 29 вересня 2023 року, рахунок-фактуру №1 від 29 вересня 2023 року, квитанцію до платіжної інструкції №2314210002 від 02 жовтня 2023 року на суму 20 000 грн 00 коп.
Із пункту 3 додатку №1 до договору про надання правничої допомоги 56/Ц від                       29 вересня 2023 року слідує, що сторони домовились, що вартість правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги становить 20 000 грн 00 коп., та є фіксованою сумою, і не змінюється в залежності від обсягу послуг, витраченого адвокатом часу та кількості судових засідань (а.с.157, т.2).
Так, з акту виконаних послуг від 29 вересня 2023 року, який підписаний адвокатським бюро «Віталія Бойчука» в особі керуючого Бойчука В.М. та ОСОБА_1 вбачається, що відповідно до договору про надання правничої допомоги №56/Ц від 29 вересня 2023 року бюро передає, а клієнт приймає наступні виконані роботи та надані послуги: прийняття зобов`язань бюро перед клієнтом на представництво останнього в суді апеляційної інстанції (вступ у справу), аналіз отриманих документів, визначення тактики та стратегії участі представника в судовому процесі й підготовку до вирішення спору, безпосереднє представництво у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Білоцерківське шляхово-експлуатаційне управління», третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення. Загальна вартість вказаних послуг склала 20 000 грн 00 коп., без ПДВ. Претензії з  приводу виконання робіт у клієнта до бюро відсутні (а.с.158, т.2).
02 жовтня 2023 року ОСОБА_1 сплатив на розрахунковий рахунок адвокатського бюро «Віталія Бойчука» грошові кошти у розмірі 20 000 грн 00 коп. за надання правової допомоги за договором №56/Ц від 29 вересня 2023 року та додатку №1 до нього, що підтверджується наданою квитанцією до платіжної інструкції №2614210002 від 02 жовтня 2023 року (а.с.160, т.2).
Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до п.п.1, 2 ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ч.4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також у постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19, від 12 січня 2022 року у справі № 750/10242/20.
Під час апеляційного розгляду справи представник відповідача ОСОБА_12 просив залишити без розгляду заявлену представником позивача суму відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Враховуючи складність справи та обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також з урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність зменшення їх розміру та стягнути із ТОВ «Білоцерківське шляхово-експлуатаційне управління» на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги у розмірі 5 000 грн 00 коп.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,   
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківське шляхово-експлуатаційне управління» задовольнити частково.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2023 року в частині стягнення суми відшкодування матеріальної шкоди, витрат на професійну правничу допомогу та судового збору - змінити.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківське шляхово-експлуатаційне управління» на користь ОСОБА_1 суму відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 34 200 грн 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 202 грн 00 коп.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківське шляхово-експлуатаційне управління» на користь держави судовий збір у розмірі 642 грн 17 коп.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківське шляхово-експлуатаційне управління» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 5 000 грн 00 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 26 квітня 2024 року. 

Головуючий

Судді: