ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року	Львів	Справа № 140/13369/21 пров. № А/857/8452/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Глушко І.В., 
суддя                                                     Запотічний І.І.                                   

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на окрему ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 20 березня 2024 року у справі №140/13369/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дії та бездіяльності протиправними (головуючий суддя Костюкевич С.Ф., м. Луцьк, письмове провадження), 
В С Т А Н О В И В:
06.03.2024 до суду першої інстанції, у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, (далі – КАС України) надійшла заява позивача про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень – відповідачем, на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02.02.2022 у цій справі, щодо нарахування та виплати підвищення до пенсії з мінімальної зарплати, а не прожиткового мінімуму згідно з Законом про державний бюджет на календарний рік виплати пенсії, та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Окремою ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 20 березня 2024 рок заяву ОСОБА_1 задоволено:
-           визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, вчинені на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02.02.2022 у справі № 140/13369/21, та окремої ухвали суду від 28.12.2023, яка набрала законної сили, щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 з 04.05.2021 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ без урахування зміни розрахункової величини підвищення до пенсії розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого станом на 1 січня календарного року виплатити доплати до пенсії;
-          зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, які сприяли порушенню закону по виконанню в неповному обсязі рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02.02.2022 у справі № 140/13369/21 та окремої ухвали суду від 28.12.2023 в даній справі шляхом здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ, із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законодавством станом на 1 січня календарного року виплати доплати до пенсії;
-          встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України у Волинській області строк для надання Волинському окружному адміністративному суду відповіді щодо вжитих заходів за цією ухвалою тридцять днів з дня набрання окремою ухвалою законної сили.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржене рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що норма статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» є нормою прямої дії і застосовується (повинна застосовуватись) у випадках, визначених самою нормою. Статтею 8 зазначеного Закону визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень. Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» №3460-IX від 09.11.2023 (далі - Закон № 3460-ІХ), набрав чинності 01 січня 2024 року і є обов`язковим для усіх суб`єктів правовідносин, які застосовують його норми у своїй діяльності (в тому числі і органи Пенсійного фонду України). 
Таким чином, застосування при виконанні рішення суду в цій справі з 01 січня 2024 року розрахункової величини, відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», є правомірним, а висновки суду про неправомірність дій відповідача є помилковими. 
Просить скасувати окрему ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 20 березня 2024 року у справі №140/13369/21 та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заяви, поданої ОСОБА_1 в порядку статті 383 КАС України, відмовити.
ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якій проти вимог скаржника заперечила, вважає доводи скарги необґрунтованими, а висновки суду першої інстанції правильними. 
Розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами, з огляду на відсутність клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи враховує наступне.
Судом встановлено, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02.02.2022, яке набрало законної сили, у цій справі позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено:
-           визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 з 04.05.2021 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ;
-           зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області провести ОСОБА_1 з 04.05.2021 нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №  796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік).
Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 27.07.2022 ВП № 69502835 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 8097/2022, виданого 12.07.2022 Волинським окружним адміністративним судом на виконання рішення суду у цій справі у зобов`язальній частині.
З матеріалів заяви та рішення відповідача від 24.03.2023, на виконання рішення суду, які досліджені судом, вбачається, що позивачу встановлено підвищення до пенсії відповідно до статті 39 Закону № 796-ХІІ в розмірі 4540,00 грн, а саме: у розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, визначеного законодавством станом на 01.01.2021.
Тобто, нарахування підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-ХІІ, проведено відповідачем із застосуванням пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (далі Закон № 1774-VIII).
Матеріалами справи також підтверджується те, що 25.12.2023 ОСОБА_1 вже зверталася до суду з заявою, в порядку ст. 383 КАС України, з приводу виконання рішення суду не в повному обсязі, де просили вжити заходів щодо боржника, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, шляхом зобов`язання здійснювати на виконання рішення суду у її справі нарахування та виплату доплати до пенсії, виходячи з прожиткового мінімуму встановленого законодавством на календарний рік виплати пенсії, а не станом на 01 січня 2021 року, як їй почали виплачувати, виконуючи рішення суду.
Окремою ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28.12.2023 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, вчинені на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02.02.2022 у справі № 140/13369/21, щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 з 04.05.2021 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, без урахування зміни розрахункової величини підвищення до пенсії розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого станом на 1 січня календарного року виплати пенсії; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону невиконанню рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02.02.2022 у справі                № 140/13369/21 в частині здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законодавством станом на 1 січня календарного року виплати пенсії.
Вищевказана окрема ухвала від 28.12.2023 набрала законної сили та була отримана боржником  - Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області.
На виконання окремої ухвали суду від 28.12.2023 Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області винесло рішення № 907080133914 від 24.01.2024, яке додано до відповіді Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо вжиття заходів за окремою ухвалою, з якого вбачається що ОСОБА_1 з 01.01.2024 проведено перерахунок, де вищевказану доплату до пенсії сформовано в розмірі 3 200 грн (1600 X 2), при цьому застосовано ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» яким передбачено, що розмір мінімальної зарплати, яка застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду становить 1600 гривень, тобто після виконання окремої ухвали фактичний розмір доплати було зменшено з 5368,00 грн до 3200 грн, хоча вимога ухвали передбачала загальне збільшення розміру цієї доплати.
Як вбачається з рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 907080133914 від 24.01.2024 нарахування та виплату на виконання рішення суду підвищення до пенсії позивачу як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, проведено відповідачем із застосуванням пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII  (далі – Закон № 1774-VIII),тобто виходячи із розміру прожиткового мінімуму станом на календарний рік виплати доплати, а з 01.01.2024 на виконання окремої ухвали суду із застосуванням статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», тобто з розрахунку сталої величини 1600,00 грн.
Приймаючи окрему ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, рішення суду в цій справі від 02.02.2022, яке набрало законної сили, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, як боржник, фактично виконало лише з 24.03.2023. Саме з цього часу розраховано суму заборгованості, виходячи з двох прожиткових мінімумів, яку скеровано до Реєстру заборгованостей за судовими рішеннями, що веде Пенсійний фонд України для наступних виплат в порядку надходження коштів з бюджету на ці виплати, а з 01.03.2023 по 31.12.2023, розмір щомісячної доплати був перерахований виходячи з двох прожиткових мінімумів в загальній сумі 5368,00 грн.
Оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області рішення суду виконане не в повному обсязі це зумовило винесення судом окремої ухвали від 28.12.2023 за заявою стягувача, де зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській провести перерахунок та виплату доплати пенсії виходячи з прожиткового мінімуму станом на 1 січня календарного року виплати пенсії з метою повного виконання рішення суду. 
Отже, застосування боржником у своєму рішенні від 24.01.2024 ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України» № 3460-IX при виконанні окремої ухвали суду від 28.12.2023 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській провести перерахунок та виплату доплати до пенсії, виходячи з прожиткового мінімуму станом на 1 січня календарного року виплати пенсії, не відповідає вимогам законодавства, оскільки норми закону про державний бюджет на 2024 рік відповідно до ст. 58 Конституції України не можуть поширювати свою дію на виконання окремої ухвали суду боржником за судовим рішенням, яке фактично було виконане згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській від 24.03.2023. 
Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно зі ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За змістом ч.1-3 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Заява про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача щодо невиконання рішення суду, серед іншого має містити інформацію про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформацію про хід виконавчого провадження, у випадку, коли таке відкрито.
01 січня 2017 року набрав чинності Закон №1774-VIII, та за змістом пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення цього Закону мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 №966-ХІV (далі Закон №966-ХІV) прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Згідно зі ст.2 Закону №966-ХІV прожитковий мінімум застосовується, зокрема, для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім`ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог  Конституції України та законів України.
За змістом ч.3 ст.4 Закону №966-ХІV прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.
Пункт 9 ч.1 ст.40 БК України передбачає, що Законом про Державний бюджет України визначаються: розмір прожиткового мінімуму на відповідний бюджетний період у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для основних соціальних і демографічних груп населення та рівень забезпечення прожиткового мінімуму на відповідний бюджетний період.
01 січня 2024 року набрав чинності Закон № 3460-ІХ, статтею 8 якого визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що рішення суду в цій справі від 02.02.2022, яке набрало законної сили, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області, як боржником, фактично виконало лише з 24.03.2023. Саме з цього часу розраховано суму заборгованості, виходячи з двох прожиткових мінімумів, яку скеровано до Реєстру заборгованостей за судовими рішеннями, що веде Пенсійний фонд України для наступних виплат в порядку надходження коштів з бюджету на ці виплати, а з 01.03.2023 по 31.12.2023, розмір щомісячної доплати був перерахований виходячи з двох прожиткових мінімумів в загальній сумі 5368,00 грн. Оскільки ГУ ПФУ у Волинській рішення суду виконане не в повному обсязі це зумовило винесення судом окремої ухвали від 28.12.2023 за заявою стягувача, де зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській провести перерахунок та виплату доплати пенсії виходячи з прожиткового мінімуму станом на 1 січня календарного року виплати пенсії з метою повного виконання рішення суду.
Відтак застосування боржником у своєму рішенні від 24.01.2024 ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України» № 3460-IX при виконанні окремої ухвали суду від 28.12.2023 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області провести перерахунок та виплату доплати до пенсії виходячи з прожиткового мінімуму станом на 1 січня календарного року виплати пенсії, не відповідає вимогам законодавства, оскільки норми закону про державний бюджет на 2024 рік відповідно до ст. 58 Конституції України не можуть поширювати свою дію на виконання окремої ухвали суду боржником за судовим рішенням, яке фактично було виконане згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 24.03.2023.
Враховуючи вищезазначене, заява ОСОБА_1 від 06.03.2024, в порядку ст. 383 КАС України, про зобов`язання боржника вжити заходів для усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні рішення суду в частині нарахування та виплати підвищення до пенсії за ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи із розрахункової величини мінімальної зарплати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб згідно з законом про держбюджет на календарний рік виплата пенсії підлягає до задоволення, а саме: про визнання дій протиправними та зобов`язання боржника вжити заходів щодо усунення причин та умов, які сприяли порушенню закону неповному виконанню рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02.02.2022 шляхом застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законодавством на 1 січня календарного року виплати пенсії, в якому відбулось фактичне нарахування та виплата доплати до пенсії по рішенню суду, яке було виконано боржником за рішенням від 24.03.2023.
За приписами частин першої, четвертої сьомої статі 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, які сприяли порушенню закону. В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення. З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.
Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
Вищезазначені правові норми КАС України  мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
У рішенні від 30.06.2009 № 16-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.
Конституційний Суд України у рішенні від 26.06.2013 № 5-рп/2013 зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Таким чином, забезпечення виконання судових рішень у публічно-правових спорах покладається, зокрема, на адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші процесуальні засоби, сприяють реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення (вказану правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №  9901/226/19).
Судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України  принципу верховенства права (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 23.09.2020 у справі №760/3142/17, від 29.04.2022 у справі №120/2914/19-а).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.12.2021 у справі №  9901/235/20 вказала, що стаття 383 КАС України передбачає можливість звернутися до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Ця стаття є останньою в розділі IV КАС України Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах і містить чіткі вимоги до такої заяви, строк звернення, порядок її розгляду та наслідки невідповідності вимогам заяви. Зі змісту цієї статті випливає, що як крайній захід для захисту прав особи позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон встановив можливість звернення до суду з відповідною заявою. Перед тим як подати таку заяву, стягувач має використати всі можливі засоби для виконання судового рішення. Зокрема, наявність рішення суду, яке набрало законної сили, зобов`язує суб`єкта владних повноважень здійснити його виконання. У випадку, коли боржник добровільно не виконує рішення суду, стягувач має вчинити дії для виконання рішення суду в примусовому порядку відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», і тільки після того, як стягувач використав усі можливості для примусового виконання рішення суду, а воно залишається не виконаним, тоді в такої особи виникає право звернутися до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України.
Відтак, оскільки рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02.02.2022 у цій справі, в частині здійснення нарахування та виплати позивачу підвищення до пенсії у належному розмірі (тобто, із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законодавством станом на 1 січня календарного року виплати пенсії) протиправно боржником не виконується, чим порушено вимоги статті 129-1 Конституції України, статей 14, 370 КАС України, тому суд дійшов висновку про наявність правових та фактичних підстав для задоволення поданої заяви.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність заявлених вимог у частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 383 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а окрему ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 20 березня  2024 року у справі №140/13369/21 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний