ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2024 року
м. Київ
справа № 496/2594/23
провадження № 51-1116 км 24
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                               ОСОБА_1 ,
суддів                                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 ,
прокурора                                   ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 10 квітня 2023 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12023167250000004, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.  
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 10 квітня 2023 року ОСОБА_6 засуджено до покарання: за ч. 1 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік; за ч. 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 цього Кодексу.
Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів та процесуальних витрат.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він, будучи достовірно обізнаним про «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 340 від 08.05.1993 (далі - Положення), усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер власних дій, діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на підроблення посвідчення водія з метою його подальшого використання, у вересні 2021 року, в невстановлений час, за адресою проживання, а саме: АДРЕСА_1 , за допомогою власного мобільного телефону в мережі «Інтернет» знайшов веб-сайт з зображеннями посвідчень водія та завантажив зображення посвідчення з відкритою категорією «В». Після чого ОСОБА_6 за допомогою комп`ютера замінив данні на завантаженому посвідченні на свої, включаючи анкетні данні, фотокартку та вигадану серію документу і роздрукував його на принтері. В подальшому ОСОБА_6 зберіг вказаний підроблений документ для майбутнього використання.
08.01.2023, близько 08 год 40 хв., ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Маzdа 323», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по автодорозі «Київ-Одеса», на 452 км був зупинений інспектором 2-го батальйону полку УПП в Одеській області ОСОБА_7 , у зв`язку зі здійсненням фільтраційних заходів на блок-посту.
На вимогу співробітника УПП в Одеській області ОСОБА_6 , діючи умисно, достовірно знаючи, що посвідчення водія серії НОМЕР_2 на його ім`я є підробленим, оскільки не отримував його в порядку, встановленому Положенням, пред`явив інспектору УПП ОСОБА_7 завідомо підроблений документ - посвідчення водія серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто використав завідомо підроблений документ.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 листопада 2023року вирок Біляївського районного суду Одеської області від 10 квітня 2023 року змінено, кваліфіковано дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 358 КК України, як підроблення посвідчення з метою використання його підроблювачем. В іншій частині вирок залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить оскаржувані судові рішення змінити та призначити ОСОБА_6 покарання: за ч. 4 ст. 358 КК України із урахуванням вимог ст. 69-1 цього Кодексу у виді обмеження волі на строк 1 рік 4 місяця, за ч. 1 
ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік, та на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 4 місяці, застосувавши положення статей 75 та 76 КК України. 
Вважає, що судами обох інстанцій допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_6 покарання за ч. 4 ст. 358 КК України, оскільки не застосовано закон, який підлягав застосуванню, а саме ст. 69-1 цього Кодексу. Так, в оскаржуваних судових рішеннях зазначено про встановлення обставини, що пом`якшує покарання, - щирого каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також заподіяної шкоди внаслідок злочинних дій ОСОБА_6 , однак за ч. 4 ст. 358 КК України призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, щобільше ніж дві третини максимального строку найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією цієї статті, що є порушенням вимог ст. 69-1 КК України та протирічить висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 14 квітня 2016 року.
Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні прокурор підтримала доводи касаційної скарги.
Від захисника ОСОБА_8 надійшло клопотання про проведення касаційного розгляду без його участі.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, та правильність кваліфікації за ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Статтею ст. 370 КПКУкраїни передбачене, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.Обґрунтованим є рішення, ухвалене компетентним судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. 
Згідно положень ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 66 цього Кодексу, та відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Згідно висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 14 квітня 2016 року (справа № 5-23кс(15)16), при призначенні покарання із застосуванням статті 69-1 КК України добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди не враховується (відсутність цієї ознаки не є перешкодою для застосування спеціальних правил призначення покарання) тоді, коли такі збитки або шкоду не  заподіяно.
За вироком суду ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, обставиною, що пом'якшує покарання, визнано йогощире каяття, при цьому не встановлено обставин, які обтяжують покарання, а також відсутні дані, що засуджений вказаними кримінальними правопорушеннями спричинив шкоду. 
Санкціями частин 1 та 4 статті 358 КК України передбачено найбільш суворий вид покарання у виді обмеження волі на строк до 2 років.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 , в порушення вимог ст. 69-1 КК України, судами попередніх інстанцій за ч. 4 ст. 358 КК України було призначено покарання у виді обмеження волі на строк на строк 2 роки, що перевищує дві третини максимального строку найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією частини цієї статті.
Таким чином, судами першої та апеляційної інстанцій допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК України є підставою для зміни оскаржуваних судових рішень щодо ОСОБА_6 .
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд 
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити.
Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 10 квітня 2023 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити:
за ч. 1 ст. 358 КК України призначити покарання із застосуванням ст. 69-1 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік; 
за ч. 4 ст. 358 КК України призначити покарання із застосуванням ст. 69-1 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік 4 місяці. 
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 4 місяці.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 цього Кодексу, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
У решті судові рішення залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.             
Судді:

ОСОБА_1                               ОСОБА_2                          ОСОБА_3