ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3511/24 Справа № 196/129/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Костюков Д. Г. Доповідач - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Барильської А.П., Демченко Е.Л., 
при секретарі – Керімовій-Бандюковій Л.К. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Пищиди Володимира Миколайовича на ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2024 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Капітал-Дніпро” до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Сало Вікторія Володимирівна, про визнання договору дарування нерухомого майна недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А : 

У січні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Капітал-Дніпро” звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Сало В.В., про визнання договору дарування нерухомого майна недійсним.
Разом із позовною заявою позивач звернуся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на нежитлову будівлю, автомагазин, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 504266312256, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на час розгляду справи.
Вказана заява мотивована тим, що Господарським судом Дніпропетровської області 26.07.2023 року було прийнято рішення у справі №904/1615/22, відповідно до якого стягнуто солідарно з Фермерського господарства "Дніпро", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал-Дніпро" 24 061 780,30 грн. заборгованості за кредитом за договором про надання фінансового кредиту № ФК060121Д від 06.01.2021, 240 717,20 грн. комісії; 10 544 600,54 грн. заборгованості за кредитом за договором про надання фінансового кредиту № ФК060121Д/2 від 06.01.2021, 144 520,16 грн. комісії. Вирішене питання розподілу судових витрат між сторонами.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.07.2023 року у справі №904/1615/22 набрало законної сили 01.11.2023 року.
Відповідач ОСОБА_3 є матір`ю відповідача ОСОБА_1 та дружиною відповідача ОСОБА_2 .
Заявник вказує, що під час розгляду справи, відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь сина відповідача ОСОБА_1 були вчинені правочини щодо дарування земельних ділянок, тобто безоплатно було відчужено своє майно сину ОСОБА_1 з метою уникнення звернення стягнення на своє майно та уникнення виконання своїх зобов`язань перед позивачем.
З огляду на викладене, позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до того, що нерухоме майно, яке є предметом оспорюваного Договору дарування, може бути в черговий раз відчужена його теперішнім власником третім особам з метою унеможливлення звернення стягнення на це майно. Вчинення таких дій призведе до порушення прав цих третіх осіб та може істотно ускладнити виконання рішення суду, ефективний захист і поновлення порушених прав та інтересів позивача.
Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2024 року заяву про забезпечення позову задоволено частково,а саме, заборонено вчиняти будь-які дії щодо відчуження нежитлової будівлі, автомагазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_1 ..
Вказана ухвалу суд мотивована тим, що вжиття даного заходу забезпечення позову усуне ризик перереєстрації прав на це майно на третіх осіб, чим запобігне неефективності судового захисту та ускладненню відновлення порушених прав позивача, є співрозмірним та не тягне невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки майно залишається у володінні та користуванні власника, а тимчасово обмежується лише можливість розпоряджатися ним.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Пищида В.М. посилаючись на порушення судом норм процесуального права просив ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що саме по собі подання позовної заяви не є достатньою підставою для застосування заходів забезпечення позову. Крім того, апелянт вказує, що позивачем не доведено, що відповідач має реальні наміри на відчуження нерухомого майна.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів по забезпеченню позову, може ускладнити або зробити неможливим в подальшому виконання рішення суду. Крім того, суд вказав, що застосовані заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими вимогами.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечений, зокрема, забороною вчиняти певні дії.
Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.
Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Керуючись вказаними нормами права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до реального ускладнення виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, а отже необхідним є вжиття заходів забезпечення позову.
Колегія суддів вважає, що обраний судом першої інстанції вид забезпечення позову є цілком співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки між сторонами існує спір щодо визнання договору дарування спірного нерухомого майна недійсним.
Крім того, обраний вид забезпечення позову не обмежує права відповідача чи інших осіб у користуванні спірною нерухомістю.
Колегія суддів також погоджується з висновком суду про відсутність правових підстав для забезпечення позову таким способом, як арешт нерухомого майна, оскільки арешт є найбільш обтяжливим заходом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби, відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, та полягає у проведенні опису, оголошенні заборони розпоряджатися, а в разі потреби обмеженні права користування майном.
У своїй заяві про забезпечення позову позивач не обґрунтував та не навів правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову, саме шляхом накладення арешту. 
Доводи апелянта в скарзі про те, що саме по собі подання позовної заяви не є достатньою підставою для застосування заходів забезпечення позову, а також те, що позивачем не доведено, що відповідач має реальні наміри на відчуження нерухомого майна, - колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на те, що вони зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів у справі. 
Колегією суддів не встановлено будь-яких обставин, які б свідчили про невідповідність вжитих заходів дійсним обставинам справи, а тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, саме, забороною вчиняти будь-які дії щодо відчуження спірної нерухомості.
Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваної ухвали.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді вказаної заяви, судом першої інстанції були дотримані вимоги процесуального закону, а тому оскаржувана ухвала як законна та обґрунтована підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пищиди Володимира Миколайовича — залишити без задоволення.
Ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2024 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді А.П. Барильська

Е.Л. Демченко