ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/4227/23                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  28 травня 2024 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя - Голяшкін О.В.,
судді - Заїка М.М., Швед Е.Ю.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26.02.2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в м. Києві щодо ненарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів (пенсії) ОСОБА_1 , нарахованого на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2019 року у справі № 640/6487/19, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії;
- зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві здійснити розрахунок і виплату  ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (пенсії), у відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 за період з 01.01.2018  року по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії.
Позов мотивовано протиправною відмовою відповідача у нарахуванні та виплаті йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою перерахованої пенсії з 01.01.2018 року за рішенням суду, оскільки несвоєчасне нарахування сум пенсії відбулось з вини пенсійного органу.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26.02.2024 року позов задоволено. 
Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в м. Києві щодо ненарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів (пенсії) ОСОБА_1 , нарахованого на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2019 року у справі № 640/6487/19, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.
Зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (пенсії), у відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, з 01.01.2018 року по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що нарахування та виплата позивачу суми пенсії відповідачем здійснювалися на виконання рішення суду без жодної затримки. 
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження. 
Згідно частини першої статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач є особою з інвалідністю 2 групи та перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві, отримує пенсію відповідно до Закону України від 01.01.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2019 року у справі №  640/6487/19, яке набрало законної сили 01.04.2020 року, ухвалено, зокрема: зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі 85% грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2018 року з урахуванням проведених виплат.
Листами від 05.06.2020 року № 2600-0213-8/73777, від 17.11.2022 року № 2600-0201-8/150897, від 22.12.2022 року № 28405-27159/К-02/8-2600/22 позивача повідомлено про те, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2019 року у справі № 640/6487/19 ГУ ПФУ в м. Києві різниця пенсії в сумі 39 690 грн. в порядку черговості була виплачена в повному обсязі 09.11.2022 року, та про відсутність заборгованості за рішенням суду.
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність щодо виплати йому компенсації втрати частини доходів, звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам скаржника в апеляційні скарзі та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає таке.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду за непрацездатними.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії, а тому органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 8, частина друга статті 19 Основного Закону України).
Відповідно до частини 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Правове регулювання порядку нарахування та виплати громадянам компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати врегульовано Законом України від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-III).
Згідно із статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу, за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доход) (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 Закону № 2050-ІІІ).
Для реалізації Закону № 2050-ІІІ постановою Кабінету Міністрів України 21.02.2001 року № 159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок № 159).
Згідно пункту 3 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).
Аналізуючи норми законодавства, колегія суддів звертає увагу, що наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. 
За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Використане у статті 3 Закону № 2050 та пункту 4 Порядку № 159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої Законом № 2050-III та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Також дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).
Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 14.04.2021 року у справі № 465/322/17.
Таким чином, правова природа спірних правовідносин дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені, на чому вірно наголошено судом першої інстанції.
Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 13.11.2018 року у справі № 814/1527/17, від 18.12.2018 року у справі №  816/301/16, від 04.01.2019 року у справі № 159/1615/17, від 30.09.2020 року у справі № 2-а-1/11, від 15.10.2020 року у справі № 240/11439/19 та від 31.08.2021 року у справі №  264/6796/16-а, які в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Окрім того, колегія суддів зазначає, що у постанові від 05.03.2020 року у справі №  140/1547/19 Верховний Суд зазначив, що згідно з положеннями статті 4 Закону № 2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. 
Відповідно до статті 6 Закону № 2050-III компенсацію виплачують за рахунок, в тому числі, коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету. З системного аналізу правових норм вбачається, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому, виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
Відтак, колегія суддів звертає увагу на той факт, що пенсійний орган, з вини якого пенсіонеру не було вчасно нараховано та виплачено пенсію, повинен здійснити виплату такої пенсії з одночасною виплатою суми компенсації. Невиплата пенсіонеру суми компенсації у тому ж місяці, у якому здійснена виплата заборгованості з пенсії, є порушенням прав пенсіонера на отримання такої компенсації.
Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2019 року у справі № 640/6487/19, яке набрало законної сили 01.04.2020 року, ухвалено, зокрема: зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі 85% грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2018 року з урахуванням проведених виплат.
На виконання зазначеного рішення суду, ГУ ПФУ в м. Києві було здійснено перерахунок пенсії позивачу.
Оскільки вказані кошти нараховані в результаті перерахунку пенсії та відновлення прав позивача, порушених при виплаті пенсії у меншому розмірі, вказана сума є доходом в розумінні статті 2 Закону № 2050-ІІІ.
Проте, через відсутність бюджетних коштів рішення суду відповідачем тривалий час не виконувались, лише 09.11.2022 року на користь позивача було виплачено недоплачену суму пенсії у розмірі 39 690 грн.
З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги той факт, що нараховану пенсію відповідно до рішення Окружного адміністративного суду від 12.12.2019 року у справі №  640/6487/19 виплачено позивачу з порушенням строків такої виплати, пенсійний орган повинен був при її виплаті нарахувати компенсацію втрати частини доходів за відповідний період, проте таких дій не вчинив.
Відтак, бездіяльність відповідача, яка потягла невиплату позивачу нарахованої суми пенсії за рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2019 року у справі № 640/6487/19, є протиправною.
Як наслідок, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії з 01.01.2018 року по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до частини третьої статті 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 26.02.2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Головуючий суддя                                                                                О.В. Голяшкін

Судді                                                                                                      М.М. Заїка

                                                                                                               Е.Ю. Швед

Повний текст постанови складено 28.05.2024 року.