Справа № 357/13988/23                                   Головуючий в суді І інстанції Дубановська І.Д. 
Провадження № 33/824/1742/2024                Доповідач в суді ІІ інстанції Писана Т.О.
 
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
11 квітня 2024 року                                                                                            м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Писаної Т.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2023 року у адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
 
                                                                  ВСТАНОВИВ:     
                                                 
Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2023 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП і застосовано до нього адміністративне стягнення, у виді штрафу в розмірі 2400 (двох тисяч чотирьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років, без оплатного вилучення транспортного засобу.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір, у розмірі 536,80 грн.
Не погоджуючись із вказаною постановою  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просив скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі в зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що він народився та до 2020 року проживав на території Автономної республіки Крим. Після анексії Криму російською федерацією, зважаючи на сімейні та соціальні зв`язки, наявність постійної роботи та інших життєвих обставин, ОСОБА_1 певний час проживав на анексованій території. В подальшому ОСОБА_1 прийняв рішення змінити місце проживання та переїхав на підконтрольну Україні територію, про що свідчить довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 10 березня 2020року  № 3005-5000277199/23839.
Разом з цим, перебуваючи на території анексованої АР Крим, у 2015 році ОСОБА_1 отримав водійське посвідчення № НОМЕР_1 , яким передбачено право на керування транспортними засобами категорій А, А1, В, В1, М. 
Зазначає, що в період з 2015 року він періодично приїжджав на підконтрольну Україні територію, з 2020 року постійно проживає на такій території і, відповідно керував транспортними засобами на підставі водійського посвідчення № НОМЕР_1 . При цьому до початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України жодного разу у співробітників патрульної поліції не виникало сумнівів у тому, що ОСОБА_1 має право керувати транспортними засобами відповідної категорії і до адміністративної відповідальності за статтею 126 КУпАП він не притягувався.
Проте, після початку повномасштабної агресії російської федерації проти України та запровадження внаслідок цього воєнного стану на території України декілька разів співробітники поліції вказували йому на те, що водійське посвідчення № НОМЕР_1 начебто недійсне та не дає ОСОБА_1 права керування транспортними засобами. Одного разу співробітники поліції навіть вилучали водійське посвідчення для перевірки його на справжність. В подальшому, після проведення досліджень, посвідчення було повернуто ОСОБА_1 .
Звертає увагу, що вказана інформація наявна у базах даних патрульної поліції та складаючи 04 листопада 2023 року протокол про адміністративне правопорушення співробітники поліції бачили цю інформацію у своєму планшеті та озвучили її, що зафіксовано на відеозаписі з бодікамери поліцейського, доданому до протоколу про адміністративне правопорушення для розгляду справи.
Вказує, що оскільки чинним законодавством України не передбачено порядку обміну посвідчення водія, виданого у АР Крим після його анексії російською федерацією, на посвідчення українського зразка, він розпочав навчання у автошколі для подальшого складення іспиту та отримання у встановленому порядку посвідчення водія. Про що повідомляв патрульним і це також зафіксовано на відеозаписі, що міститься в матеріалах справи.
Крім того, звертає увагу, що на підставі постанови від 05 вересня 2023 року   ОСОБА_1 дійсно притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП за аналогічних обставин, але внаслідок юридичної необізнаності та занятості у невідкладних справах пропустив строк на оскарження вказаної постанови і задля уникнення подальших несприятливих наслідків для себе був змушений оплатити штраф у розмірі 3 400 грн.
Про всі викладені обставини мав намір повідомити судді під час розгляду ним справи про адміністративне правопорушення та надати докази на підтвердження цих обставин. Проте, як вбачається з матеріалів справи, повістка про виклик ОСОБА_1 до суду для розгляду справи відправлена за адресою: АДРЕСА_1 , в той час, як його тимчасове місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, повістку ОСОБА_1 не отримав та належним чином про час та дату розгляду справи про адміністративне правопорушення повідомлений не був.
Вважає, що постановою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2023 року його безпідставно визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП і застосовано адміністративне стягнення, оскільки в його діях відсутній склад цього адміністративного правопорушення, враховуючи, що ОСОБА_1 має право на керування транспортним засобом категорії В, в тому числі автомобілем Opel Astra, н.з. НОМЕР_2 , яким він керував до того, як його зупинили співробітники патрульної поліції на 74 кілометрі автомобільної дороги М-05 Київ-Одеса.
Крім того, ОСОБА_1 просить поновити йому строк на оскарження постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2023 року. Вказує, що як вбачається з матеріалів справи, повістка про виклик до суду для розгляду справи відправлена за адресою: АДРЕСА_1 , в той час, як його тимчасове місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, повістку він не отримав та належним чином про час та дату розгляду справи про адміністративне правопорушення повідомлений не був. 24 січня 2024 року він отримав оскаржувану постанову від 19 грудня 2023 року, про що свідчить відповідна відмітка у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. При цьому поштовий конверт з постановою був направлений судом на правильну адресу мого проживання, а саме: АДРЕСА_1 .
Вирішуючи клопотання  ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд враховує наступне.
Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
З матеріалів справи встановлено, що строк на оскарження постанови  ОСОБА_1 пропустив з поважних причин, а тому суд вважає за необхідне поновити цей строк.
У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд доходить висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з частиною першою статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 425209 04 листопада 2023 року о 16 год. 36 хв. на а/д М-05 Київ-Одеса 74 км водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Opel Astra, н.з. НОМЕР_2 , при цьому не маючи права керування таким транспортним засобом, правопорушення вчинено повторно протягом року, 15 вересня 2023 року постановою серії ЕАТ № 774415 ОСОБА_1 був притягнутий до відповідальності за ст. 126 ч. 2 КУпАП, чим порушив вимоги п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП..
Частиною другою статті 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до частини п`ятої статті 126 КУпАП повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
Згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон направо керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Постановою КМУ від 08.05.1993 №340 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» в пункті 2 встановлено, що посвідченням водія, виданим вперше, є документ, що підтверджує право його власника на керування транспортним засобом, отриманий після проходження особою, яка раніше не мала посвідчення водія, медичного огляду в порядку, встановленому МОЗ, а також підготовки відповідно до планів і програм та після складення теоретичного і практичного іспитів в уповноважених підрозділах територіальних органів з надання сервісних послуг МВС - територіальних сервісних центрах МВС.
Приписами статті 24 КУпАП передбачено, що за вчинення адміністративних правопорушень можуть застосовуватись такі адміністративні стягнення як позбавлення спеціального права, наданого даному громадянинові (права керування транспортними засобами, права полювання).
Частиною другою статті 30 КУпАП визначено, що позбавлення наданого громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.
Відповідно до п.п. «а» п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Таким чином, частина 5 статті 126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом (ч. 2 ст. 126 КУпАП), керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (ч. 3 ст. 126 КУпАП), керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами (ч. 4 ст. 126 КУпАП).
При апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції статей 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, при наведених у постанові обставинах, відповідає матеріалам справи, ґрунтується на наявних у ній доказах.
Факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та його винуватість підтверджується наступними доказами: протоколом, де зазначено, що «04 листопада 2023 року о 16 год. 36 хв. на а/д М-05 Київ-Одеса 74 км водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Opel Astra, н.з. НОМЕР_2 , при цьому не маючи права керування таким транспортним засобом, правопорушення вчинено повторно протягом року, 15 вересня 2023 року постановою серії ЕАТ № 774415 ОСОБА_1 був притягнутий до відповідальності за ст. 126 ч. 2 КУпАП»; розпискою ОСОБА_2 від 04 листопада 2023 року про відсторонення водія ОСОБА_1 від керування транспортним засобом;ЕАТ № 7744415 від 05 вересня 2023 року, ОСОБА_1 притягнений за ч. 2 ст. 126 КУпАП, до штрафу в розмірі 3400 грн.; постановою ЕАТ № 8078482 від 04 листопада 2023 року, ОСОБА_1 притягнений за ч. 1 ст. 126 КУпАП, до штрафу в розмірі 425 грн.;рапортом поліцейського від 04 листопада 2023 року;  відеозаписом з нагрудних камер поліцейських від 04 листопада 2023 року.
Наведені докази узгоджуються між собою, є належними та допустимими, підстави ставити під сумнів їх достовірність у апеляційного суду відсутні, а тому в своїй сукупності підтверджують обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Протокол про адміністративне правопорушення у справі складений з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, тому підстави для визнання протоколу недопустимим доказом у суду відсутні.
Матеріалами справи повністю підтверджується факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що полягає у керуванні транспортним засобом повторно протягом року, не маючи права керування транспортними засобами. При цьому суд ураховує, що ОСОБА_1 висновків для себе не зробив, і знову свідомо продовжив керувати ТЗ, не маючи права керування ними.
Факт вчинення вказаного правопорушення, за обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, які повністю узгоджуються між собою.
Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Застосований суддею суду першої інстанції до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.
Будь - яких обґрунтованих відомостей, які б ставили під сумнів достовірність та належність зібраних у справі доказів, вказували про порушення вимог ст. 266 КУпАП під час їх отримання, а також об`єктивність поліцейських у справі, суду не надано, їх зацікавленість під час провадження у справі стосовно особи, яка притягується до адміністративної відповідальності не встановлена.
У відповідності зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Дії ОСОБА_1 обґрунтовано кваліфіковані за ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Надавши належну оцінку наявним в матеріалах справи та дослідженим судом доказам відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 повторно притягається до адміністративної відповідальності протягом року за ст. 126 КУпАП, що відрізняється підвищеною суспільною небезпекою при керуванні транспортним засобом не маючи права керування таким транспортним засобом.
За таких обставин, суд першої інстанції, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, в повному обсязі врахував вимоги ст. ст. 245, 280 КУпАП, які встановлюють завдання у справах про адміністративні правопорушення, а саме: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині того, що перебуваючи на території анексованої АР Крим, у 2015 році ОСОБА_1 отримав водійське посвідчення № НОМЕР_1 , яким передбачено право на керування транспортними засобами категорій А, А1, В, В1, М, суд зазначає про таке.
Відповідно до статті 3 Конституції України зазначено, що життя людини, її честь та гідність є найвищою соціальною цінністю нашої держави. Ця гуманістична норма в перекладі з «юридичної» означає, що держава та її органи у своїй діяльності зобов`язані насамперед орієнтуватися на збереження людського життя та гідності. А тому Україна як держава не ігнорує потреб своїх громадян, які перебувають на окупованих територіях або повернулися з них, беручи до уваги певні документи, отримання яких було екзистенційним питанням виживання. 1971 року Міжнародний суд ООН сформував так звані «намібійські винятки». Це принцип міжнародного права, згідно з яким суди мають брати до уваги документи, видані окупаційною владою, якщо нехтування ними спричинить серйозні порушення або обмеження прав громадян.
Відповідно до чинного законодавства, перелік окупованих територій затверджує Мінреінтеграції за погодженням із Міністерством оборони на підставі пропозицій відповідних обласних і Київської міської військових адміністрацій. Отже, окуповані території - це ті, де тривають активні бойові дії або ті, що частково або повністю не перебувають під контролем України.
27 березня 2014 року ООН не визнав проведення референдуму в Криму, засудивши окупацію території суверенної держави Україна, а на підставі резолюції Генеральної асамблеї ООН від 19 грудня 2016 року Російську Федерацію визнано державою-окупантом та на неї покладено обов`язки щодо забезпечення гуманітарних потреб населення на окупованих територіях.
За загальним правилом, влада не визнає документів, виданих окупаційними органами, крім тих, невизнання яких призводить до серйозних порушень або обмежень прав громадян (якщо таке визнання істотно не порушує національних інтересів держави).
Тобто, Україна визнає лише документи, що підтверджують реєстрації народжень, смертей і шлюбів на окупованих територіях.
Судом було враховано, що ОСОБА_1 мав посвідчення водія, яке не може бути визнане в Україні, при цьому, як слідує із пояснень самого ОСОБА_1 , йому неодноразово повідомляли про необхідність отримання посвідчення в Україні, зокрема поліцейські, які спочатку обмежувались попередженням, потім складенням протоколу за відповідне порушення. Таким чином ОСОБА_1 мав можливість отримати посвідчення водія з 2020 року, однак таким правом своєчасно не скористався та продовжував керувати автомобілем без водійського посвідчення, що законодавством України заборонено.
Частиною 2 статті 268 КУпАП передбачено, що присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною 1 статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, 173-2, частиною 3 статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 цього Кодексу. Разом з тим,  ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 126 цього Кодексу, що не входить до переліку статей, які передбачають обов`язкову присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Суд звертає увагу, що інформація про дату, час та місце розгляду справи розміщена на офіційному сайті судової влади, що також дозволяло  ОСОБА_1 , цікавитись про стан розгляду справи.
Окрім того,  ОСОБА_1 не позбавлений можливості висловити свою позицію у суді апеляційної інстанції, у тому числі і шляхом надання особистих пояснень, тобто реалізувати свої права у справі про притягнення до адміністративного правопорушення на стадії апеляційного перегляду.
Доводи щодо невідповідності вимогам законодавства протоколу про адміністративне правопорушення є необґрунтованими, оскільки такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами, а обставини, викладені у протоколі, останнім не спростовані. 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Будь - яких істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваній постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та могли б бути підставою для її скасування або зміни, скаржником не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено. Такі доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди апелянта із прийнятою суддею постановою, проте висновків судді не спростовують.
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону та повністю доводять вину водія ОСОБА_1 у порушенні п. 2.1 а) Правил дорожнього руху та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у справі зібрано достатньо доказів на підтвердження факту порушення водієм ОСОБА_1  Правил дорожнього руху та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, що відповідає встановленим фактичним обставинам справи, а тому постанова судді Солом`янського районного суду міста Києва щодо ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою.
 
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Поновити  ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2023 року.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2023 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
  Суддя                                                                                         Т.О. Писана