Справа № 459/875/20                         Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В. 
Провадження № 22-ц/811/705/24                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,
секретаря: Салати Я.І.
з участю: представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 лютого 2023 року у справі за позовами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Бюро приватизації КП "Червонограджитлокомунсервіс", Червоноградської міської ради про визнання права на приватизацію квартири у частці та визнання права власності на квартиру у частці,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Бюро приватизації «Комунальне підприємство «Червонограджитлокомунсервіс» (далі - Бюро приватизації «КП «Червонограджитлокомунсервіс»), Червоноградської міської ради про визнання права на приватизацію квартири у частці та визнання права власності на квартиру у частці.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що зареєстрований та проживає у квартирі   АДРЕСА_1 , до якої вселився на підставі ордера від 01 жовтня 1982 року № 27998. Разом із ним у зазначеному житловому приміщенні зареєстровані та проживають відповідачі.
Зазначав, що 21 серпня 2019 року звернувся до Бюро приватизації КП «Червонограджитлокомунсервіс» із заявою про приватизацію спірної квартири, однак йому відмовлено через відсутність письмової згоди усіх повнолітніх членів сім`ї наймача. Основний квартиронаймач та інші особи, які зареєстровані у квартирі, згоди на приватизацію не надають.
Уточнивши позовні вимоги, просив визнати за ним право на приватизацію та право власності на 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 .
У червні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнень, просила визнати за нею право на приватизацію та право власності на 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 .
У своєму позові посилалась на аналогічні обставини, що й ОСОБА_1 .
Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 22 лютого  2023 року в задоволенні позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.
Рішення суду оскаржили ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
В апеляційних скаргах зазначають, що вони зареєстровані в квартирі по АДРЕСА_1 .
Вказували, що окрім них в цій квартирі зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
Зазначають, що вселення у цю квартиру відбулось згідно ордеру №27998 від 0І жовтня І982р.
Спори з приводу користування квартирою та усунення перешкод між сторонами у справі тривають вже з 2010 року по даний час.
На думку скаржників, відповідачі у справі не мають наміру реалізувати своє право на приватизацію квартири, у відповідний орган приватизації із заявами не звертаються.
Стверджують, що 21 серпня 2019 року вони звернулися із заявою в Бюро приватизації «Червонограджитлокомунсервіс» де просили прийняти рішення про приватизацію квартири АДРЕСА_1 , однак їм було відмовлено, оскільки відсутня письмова згода усіх повнолітніх членів наймача.
Через відмову надати згоду квартиронаймачів вони не можуть ні користуватись квартирою, ні скористатись своїм правом на приватизацію.
Просять рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вірно встановлено судом першої інстанції згідно довідки № 24782 від 29 серпня 2017 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_7 (основний квартиронаймач), ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 (а.с. 5, т. 1).
Згідно з інформацією Виконавчого комітету Червоноградської міської ради № 3/22-1306/2-14 від 11 лютого 2020 року квартира АДРЕСА_1 виділена Сокальським комбінатом промислових підприємств ОСОБА_8 на сім`ю з п`яти осіб (рішення виконкому про затвердження №235 від 15.07.1982 року). 01 жовтня 1982 року на зазначену квартиру видано ордер ОСОБА_7 в результаті проведеного міжміського обміну цієї квартири (а.с. 8, т. 1).
Як видно з ордера № 27998 від 01 жовтня 1982 року, такий видано ОСОБА_7 з сім`єю, яка складається з 3 чоловік, на право зайняття двох кімнат, житловою площею 29,8 м? в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 40, т. 1).
Згідно з актом КП «Червонограджитлокомунсервіс» Виконавчого комітету Червоноградської міської ради № 935 від 23 грудня 2019 року станом на 23 грудня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровані по АДРЕСА_1 , але не поживають (а.с. 41, т. 1).
Відповідно до акту КП «Червонограджитлокомунсервіс» Виконавчого комітету Червоноградської міської ради № 527 від 11 липня 2018 року станом на 11 липня 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровані по АДРЕСА_1 , але не поживають по даній адресі (а.с. 42, т. 1).
Згідно з актом, складеним начальником дільниці ЖКК-1, ОСОБА_2 , 1970 р.н., зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , однак не проживає за цією адресою з 1998 року (а.с. 43, т. 1).
ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .
Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 19 квітня 2021 року зобов`язано ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в інтересах якого діє ОСОБА_5 , не чинити жодних перешкод ОСОБА_1 у користуванні житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , та вселено ОСОБА_1 у вищевказану квартиру (а.с. 20-21, т. 2).
Згідно з рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 18 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 27 квітня 2022 року, зобов`язано ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в інтересах якого діє ОСОБА_5 , не чинити жодних перешкод ОСОБА_2 у користуванні житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , та вселено ОСОБА_2 у вищевказану квартиру (а.с. 22-23, 24-25, т. 2).
Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 11 травня 2022 року рішення суду про зобов`язанню ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в інтересах якого діє ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_1 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 виконано в повному обсязі (а.с. 191, т. 1).
Згідно з постановою про закінчення виконавчого провадження від 20 травня 2022 року рішення суду про вселення вселення ОСОБА_1 у житлове приміщення-квартиру АДРЕСА_1 виконано в повному обсязі (а.с., 39 т. 2).
Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 20 травня 2022 року рішення суду про зобов`язання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в інтересах якого діє ОСОБА_5 , не чинити перешкод ОСОБА_1 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 виконано. Боржник ОСОБА_4 зобов`язався не чинити перешкод ОСОБА_1 в користуванні вищевказаним житлом (а.с. 40, т. 2).
Згідно з постановою про закінчення виконавчого провадження від 22 червня 2022 року виконання рішення суду про зобов`язання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в інтересах якого діє ОСОБА_5 , не чинити перешкод ОСОБА_9 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 закінчено на підставі заяви останньої про її добровільне вселення боржниками у житло (а.с. 41, т. 2).
Як видно із постанови про закінчення виконавчого провадження від 22 червня 2022 року виконання рішення суду про вселення ОСОБА_1 у житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1 закінчено на підставі заяви останньої про її добровільне вселення боржниками у житло (а.с. 42, т. 2).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.
Квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання (ч. 1 ст. 382 ЦК України).
Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.
Безоплатна приватизація житла здійснюється на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закону) за житлові чеки (ст.3 Закону).
За загальним правилом до об`єктів приватизації належать квартири у багатоквартирних будинках, а також кімнати в квартирах та одноквартирних будинках де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами, на умовах найму (ст.2).
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.
Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі [будинку] разом з наймачем або за якими зберігається права на житло.
Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Відповідно до п. 5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян затверджене наказом Держжитлокомунгоспу України від 15.09.1992 р. №56 в редакції наказу № 72 від 05 серпня 1994 року передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).
Як зазначено у правовому висновку Верховного Суду України по справі № 6-125цс12 від 30 січня 2013 року, виходячи з аналізу змісту Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднанні з нормами ст.ст. 1, 6, 9, 61, 65, 65-1 ЖК України, ст. 29 ЦК України, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сім`ї.
Виходячи з аналізу зазначених норм закону, умовою для здійснення приватизації житла є обов`язкова письмова згода всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, яка оформляється спільною заявою, а тимчасово відсутні дають письмове підтвердження. У випадку коли хтось з членів сім`ї, який має право користування жилим приміщенням не дає письмової згоди на приватизацію житла, яке підлягає передачі у спільну сумісну власність, а також за наявності розбіжностей між повнолітніми членами сім`ї щодо уповноваженої особи (уповноваженого наймача), таке жиле приміщення не може бути приватизовано.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання права на приватизацію квартири у частці та визнання права власності на квартиру у частці, суд першої інстанції вірно виходив з того, що вимоги позивачів про визнання за кожним із них як права на приватизацію спірної квартири у розмірі 1/5 частки, так і права власності на неї у розмірі 1/5 частини не можуть бути задоволені, оскільки право на приватизацію квартири державного житлового фонду реалізується лише сім`єю, а не окремими її членами, й об`єктом приватизації може бути лише квартира (право власності на неї в цілому), а не частка у праві власності на квартиру, що здійснюється на підставі рішень органів приватизації та оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру.
Письмової згоди на приватизацію квартири по АДРЕСА_1 , основний квартиронаймач та інші особи, які зареєстровані у квартирі, не дають.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Інші доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Також, відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Гарсіа Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain) від 21.01.1999 року (заява 30544/96), п. 26: «…при відхиленні скарги апеляційний суд може в принципі просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчого суду…».
Зважаючи на вказане колегія суддів вважає за можливе в цілому схвалити мотиви суду першої інстанції щодо розгляду усіх позовних вимог, викладені в оскаржуваному рішенні, вважаючи такі належними та відповідними до встановлених обставин, що мають значення та вимог закону, без додаткового дублювання.
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.
Також з матеріалів справи вбачається, що правову допомогу відповідачу ОСОБА_4 у даній справі надавали адвокат Бордюк М.Й. та адвокат Савка Р.І.
Заявником додано до матеріалів справи детальний опис виконаних робіт по справі №459/857/20 від 26.05.2023 року, оригінал квитанції від 29.05.2023 року на суму 3 000 грн.
Колегія суддів враховує те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн. є співмірними із складністю даної справи, її тривалістю та наданим адвокатом послуг в суді першої, апеляційної інстанції та касаційної інстанції, затраченим часом на надання таких послуг, розмір таких витрат відповідає критерію реальності, співмірності, а також розумності їхнього розміру, відтак колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнення витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 в розмірі 3000 грн., що відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 лютого 2023 року - залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 3000 гривень витрат на правничу допомогу ( по 1500 гривень з кожного).
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 25 червня 2024 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.