ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2024 року	Львів	Справа № 300/4017/23 пров. № А/857/1720/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача                              Іщук Л. П.,
суддів                                                  Обрізка І. М., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2023 року  (головуючий суддя Біньковська Н.В., м. Івано-Франківськ) у справі №300/4017/23 за адміністративним позовом Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба до ОСОБА_1   про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому військовому навчальному закладі, 

в с т а н о в и в :

Харківський національний університет Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба звернувся з позовом до ОСОБА_1   про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у розмірі 456656,15 грн.
Позов обгрунтовує тим, що ОСОБА_1 проходив навчання та військову службу у Харківському національному університеті Повітряних Сил ім. І. Кожедуба з 18.08.2020 по 03.06.2023 на посаді курсанта та зв`язку із достроковим розірванням контракту через небажання продовжувати навчання, у відповідача виникло зобов`язання щодо відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2023 року  позов задоволено.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, а також не досліджено обставини, що мають значення для справи.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідач після відрахування, маючи бажання продовжити навчання у Харківському національному університеті Повітряних Сил ім. І. Кожедуба, поновився на навчанні, що підтверджується витягом із наказу начальника Харківського національного університетіу Повітряних Сил ім. І. Кожедуба від 15.08.2023 №235 та довідкою №3/1599 від 28.12.2023. Наголошує, що п. 9 Порядку №964 визначено, що у разі поновлення особи, що відрахована з ВНЗ або звільнена з військової служби, на посаді курсанта, особи офіцерського складу стягнення суми припиняється. Вважає, що оскільки відповідач був поновлений на військовій службі, на тій самій посаді, з якої його було відраховано з навчання, отже у нього відсутній обов`язок з відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання. Крім того, апелянт вважає, що у даній справі застосуванню підлягають саме норми Порядку №260, а не Порядку №964, а тому виплачене позивачу за час навчання грошове забезпечення відшкодуванню не підлягає.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої  статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України  розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , проходив навчання та військову службу у Харківському університеті Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба з 18.08.2020 по 03.06.2023 на посаді курсанта.
18.08.2020 між Міністерством оборони України в особі Харківського національного університету Повітряних Сил ім. І. Кожедуба, та солдатом ОСОБА_1 (Курсант) укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, відповідно до пункту 3 якого курсант добровільно бере на себе зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані із утриманням у вищому військовому навчальному закладі, в разі дострокового розірвання контракту через систематичне невиконання умов контракту, або невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану) (а.с.8).
09.05.2023 начальником навчального курсу подано рапорт начальнику льотного факультету про відрахування від подальшого навчання на льотному факультеті Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба курсанта 134/1 навчальної групи солдата ОСОБА_1 у зв`язку із розірванням контракту за невиконання освітньої програми за результатом складання зимової сесії 2022-2023 навчального року та отримання незадовільної оцінки за предметами “Методика підготовки авіаційного навідника”, “Управління польотами державної авіації України”, “Технологія роботи осіб групи керівництва”, “Управління польотами державної авіації України (курсова робота)” (а.с.18).
09.05.2023 начальником льотного факультету подано рапорт начальнику університету про відрахування від подальшого навчання в університеті солдата ОСОБА_1 у зв`язку із розірванням контракту за невиконання освітньої програми (а.с.18).
Відповідно до витягу з наказу начальника Харківського національного університету Повітряних Сил ім. І. Кожедуба (по стройовій частині) від 02.06.2023 №161 солдата ОСОБА_1 курсанта 134/1 навчальної групи 3-го курсу (набору 2020 року) льотного факультету університету відповідно до підпунктів 3.2 та 3.9 Інструкції, затвердженої наказом Міністра оборони України від 24 грудня 1997 року №490, відраховано від подальшого навчання, у зв`язку з розірванням контракту через невиконання освітньої програми та відповідно до пункту 36 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, з 03 червня 2023 року припинено чинність дії контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу достроково, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем. Зазначено, що слід стягнути з ОСОБА_1 суму у розмірі 456656,15 грн. за період навчання в університеті, а також направити для подальшого проходження строкової військової служби  у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 (а.с.10).
Відповідно до п. 9 вказаного контракту чинність контракту припинено 03.06.2023 у зв`язку із відрахуванням від подальшого навчання з університету, розірванням контракту через невиконання освітньої програми на підставі наказу начальника від 02.06.2023 (а.с.9)
Харківським національним університетом Повітряних Сил ім. І. Кожедуба 01.06.2023 складено загальний розрахунок коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 №755, яким визначено розмір таких витрат в сумі 456656,15 грн. Розрахунок містить запис наступного змісту "Зобов`язуюсь добровільно відшкодувати витрати на моє утримання в університеті не пізніше п`ятнадцяти днів з дати видання наказу про моє звільнення". Із цим розрахунком 02.06.2023 під розписку ознайомлено відповідача. Також, у розрахунку зазначено: “Я, ОСОБА_1 , неспроможний виплатити вказану суму в зазначені терміни” (а.с.11).
Як встановлено апеляційним судом з матеріалів справи, згідно з витягом із наказу начальника Харківського національного університету Повітряних Сил ім. І. Кожедуба від 15.08.2023 №235 ОСОБА_1 зараховано до списків змінного складу університету та на всі види забезпечення з 15.08.2023.
Також встановлено, що відповідачем в добровільному порядку не здійснено відшкодування витрат на користь університету, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Враховуючи вимоги частини 2  статті 19 Конституції України  та частини 2  статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 за №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до частини 1  статті 2 Закону №2232-XII  військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно частини 4 статті 2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 6 статті 2 вказаного Закону закріплено, що до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки.
Відповідно до частини 10 статті 25 Закону №2232-XII курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності), в інших випадках, передбачених законом, та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб сержантського, старшинського або офіцерського складу після закінчення відповідно закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти,  відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі фахової передвищої військової освіти, вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, відповідно до порядку та умов, встановлених Кабінетом Міністрів України.
У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. 
Відповідно до п. 1 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого  Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964  (далі - Порядок №964), цей Порядок визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладі вищої освіти.
Пунктами 3, 4 Порядку № 964 визначено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.
На виконання вищевказаного пункту 3 Порядку №964 Міністерством оборони України, Міністерством фінансів України, Міністерством внутрішніх справ України, Міністерством транспорту та зв`язку України, Адміністрацією Державної прикордонної служби України, Управлінням державної охорони України, Службою безпеки України видано спільний наказ від 16.07.2007 за №419/831/240/605/537/219/534, яким затверджений "Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах" (далі - Порядок №419/831/240/605/537/219/534).
Підпунктом 1.1 пункту 1 Порядку №419/831/240/605/537/219/534 визначено, що даний Порядок розроблено з метою впорядкування діяльності посадових осіб та органів військового управління щодо відшкодування курсантами, які проходять підготовку на посади осіб офіцерського складу, Міністерству оборони України, Міністерству внутрішніх справ України, Державній прикордонній службі України, Управлінню державної охорони України, Службі безпеки України та Державній спеціальній службі транспорту України (міністерства) витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі вищого навчального закладу, у разі дострокового розірвання контракту про проходження військової служби (навчання) через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, а також у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу у військових формуваннях, правоохоронних органах або органах спеціального призначення після закінчення ВНЗ.
Відповідно до підпункту 1.2 пункту 1 вказаного Порядку зобов`язання про добровільне відшкодування курсантом витрат, пов`язаних з його утриманням, зазначається в контракті під час його укладання.
Згідно з п. 2.1.1 Порядку розрахунку витрат, витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання, яке визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.
Витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування (п. 2.1.2 Порядку розрахунку витрат).
За змістом п. 2.1.4 Порядку розрахунку витрат, витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях.
Приписами п. 2.1.5 Порядку розрахунку витрат передбачено, що витрати на перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад визначаються виходячи з фактичних витрат, пов`язаних з оплатою транспортних послуг (вартість квитків, зборів та платежів, постільної білизни тощо).
Відповідно до п. 2.1.6 Порядку розрахунку витрат до спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія.
У наказі про звільнення курсанта сума відшкодування відображається узагальнено та вноситься до книги обліку нестач ВНЗ (абзац 3 підпункту 2.3 пункту 2 Порядку).
Аналізуючи наведені норми, колегія суддів зазначає, що у разі укладення контракту про проходження військової служби між вищим військовим навчальним закладом та курсантом, та проходження курсантом військової служби (навчання), на такого покладаються відповідні обов`язки, передбачені чинним законодавством України та контрактом. У разі дострокового розірвання контракту, зокрема, через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту, курсант зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у закладі освіти.
Водночас, вказані витрати, що підлягають відшкодуванню включають в себе, в тому числі, витрати на грошове забезпечення - отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання.
Як вбачається зі змісту контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України від 18.08.2020, ОСОБА_1 взяв на себе обов`язок добровільного відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання контракту через систематичне невиконання умов контракту або невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану) (п. 3 даного контракту).
Наказом начальника Харківського національного університету Повітряних Сил ім. І. Кожедуба (по стройовій частині) від 02.06.2023 №161 ОСОБА_1 відраховано від подальшого навчання, у зв`язку з розірванням контракту через невиконання освітньої програми.
Навчальним закладом відповідно до вимог Порядку №964 та Порядку №419/831/240/605/537/219/534 здійснений розрахунок фактичних витрат, загальна сума яких склала 456356,15 грн., в тому числі: по грошовому забезпеченню – 360009,04 грн.; по продовольчому забезпеченню – 60291,96 грн.; по речовому забезпеченню 14669,38 грн.; по медичному забезпеченню – 840,27 грн.; по перевезенню до місця щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку – 00,00 грн.; по оплаті комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв – 20845,50 грн., що підтверджено загальним розрахунком №755 від 01.06.2023 та розрахунками по грошовому забезпеченню, по медичній службі, по речовому забезпеченню, по продовольчому забезпеченню та довідкою-розрахунком на відшкодування витрат комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (а.с.8, 12-17).
Відповідач 02.06.2023 під підпис ознайомився з вказаним розрахунком, а також підписав зобов`язання щодо добровільного відшкодування наведених витрат протягом п`ятнадцяти днів з дати видання наказу про відрахування, водночас в добровільному порядку наведені витрати не відшкодував.
Враховуючи наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача наведених витрат в судовому порядку.
При цьому, апелянт вважає, що оскільки він був поновлений на військовій службі, на тій самій посаді, з якої його було відраховано з навчання, то згідно п. 9 Порядку №964 у нього відсутній обов`язок з відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 9 Порядку №964 у разі поновлення особи, що відрахована з закладу вищої освіти або звільнена з військової служби, на посаді курсанта, особи офіцерського  складу  стягнення  суми  витрат припиняється. 
У разі поновлення зазначеної особи на посаду курсанта, особи офіцерського складу після відкриття виконавчого провадження щодо відшкодування нею витрат стягнення їх сум припиняється на підставі вимоги  стягувача.
Зі змісту наведеної норми вбачається, що у разі поновлення відповідача на посаді курсанта стягнення витрат має бути припинено.
Тобто, під припиненням стягнення слід розуміти, що курсантом у добровільному порядку або в примусовому порядку після відкриття виконавчого провадження на підставі вимоги стягувача вже відшкодовуються витрати, пов`язані з утриманням під час навчання.
Відповідач визнає, що витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому він навчався, добровільно чи у примусовому порядку ним не відшкодовуються, що стало наслідком звернення Харківського національного університету з даним позовом до суду, відтак такі доводи апелянта колегія суддів не приймає до уваги.
Крім того, апелянт вважає, що у даній справі застосуванню підлягають саме норми Порядку №260, а не Порядку №964, а тому виплачене позивачу за час навчання грошове забезпечення відшкодуванню не підлягає.
Колегія суддів не погоджується з вказаними доводами, оскільки згідно з ч. 10  ст. 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"  витрати, пов`язані з утриманням у закладі вищої освіти, відшкодовуються відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України.
У свою чергу, механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладі вищої освіти, визначений  Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964  саме на виконання вимог наведеного Закону.
Згідно з вказаним Порядком відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, в тому числі, пов`язаних з грошовим забезпеченням, що спростовує доводи апелянта.
У спірних правовідносинах підлягають застосуванню саме норми  Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"  та Порядку №964, згідно яких відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних, зокрема, з грошовим забезпеченням.
Відповідно до висновків Верховного Суду викладених в постанові від 16 жовтня 2020 року у справі №1.380.2019.002683 відмінність у характері військової служби курсантів в порівнянні з іншими військовослужбовцями обумовлені відмінностями програм фінансування, за рахунок яких здійснюється виплата їх грошового забезпечення. Тому, здійснене судом першої інстанції ототожнення правової природи фінансового забезпечення курсантів та військовослужбовців лінійних військових частин не ґрунтується на законодавчих приписах, відповідно до яких організовується діяльність цих бюджетних установ (організацій).
Колегія суддів наголошує, що грошове забезпечення курсантів вищих навчальних закладів належить до категорії витрат на їх навчання і за наявності на те підстав підлягає компенсації.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13 січня 2023 року у справі №440/2692/20.
За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, зважаючи на висловлену Верховним Судом правову позицію у такій категорії справ, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.
Інші доводи та аргументи скаржника, наведені ним у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду із правовою оцінкою судом обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.
При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до  ст. 139 КАС України  не здійснюється.
Керуючись ст. 311, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2023 року у справі №300/4017/23 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Т. І. Шинкар