УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/6540/21 Головуючий у 1-й інст. Семенцова Л. М. 
Категорія 70 Доповідач Трояновська  Г. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Трояновської Г.С.
суддів: Павицької Т.М., Талько О.Б.,
з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 295/6540/21 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання чоловіка до досягнення дитиною шестирічного віку
за апеляційними скаргами  представника ОСОБА_1 - Антонович Ольги Сергіївни на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 вересня 2022 року та на додаткове рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 жовтня 2022 року, ухвалених під головуванням судді Семенцової Л.М. у м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом та просив стягувати із ОСОБА_2 на його утримання аліменти в розмірі 3 750 грн щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною ОСОБА_4 шестирічного віку.
В обгрунтування позовних вимог зазначив, що із 22.02.2017 перебував із ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.02.2019 шлюб між ними розірвано, вирішено питання про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Вказав, що починаючи з березня 2020 року донька ОСОБА_4 зареєстрована та проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 проживає за іншою адресою. Позивач зазначив, що оскільки дитина перебуває на його повному утриманні, то Богунським районним судом м. Житомира 11.06.2020 винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на його користь аліментів на утримання малолітньої дочки, а рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17.03.2021 стягнуто з відповідача аліменти на його утримання за період з 01.04.2020 до досягнення дитиною трирічного віку, однак рішення станом на 20.05.2021 законної сили не набрало. На день звернення з цим позовом дитині виповнилося 3 роки, але враховуючи стан її здоров`я, вона потребує домашнього догляду, у зв`язку із чим він не має можливості працювати повний робочий день. Водночас вказує, що відповідач працює, отримує дохід близько 15 000 грн на місяць, проживає в м. Києві, де орендує житло, витрачає значні кошти на оплату адвокатських послуг, а відтак має можливість згідно приписів ст. 182 СК України надавати йому (позивачу) необхідну матеріальну допомогу на його утримання згідно положень ст. 75, 77, 79 СК України. Виходячи із наведеного, просить задовольнити його позовні вимоги. 
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16 вересня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
Додатковим рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20 жовтня 2022 року заяву представника відповідача Папазової Г.А. задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2 6300,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду представник ОСОБА_1 адвокат Антонович О.С. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в порушення принципу змагальності та строків подання доказів у справі, які визначені ст. 83 ЦПК України, суд першої інстанції витребував у відповідача інформацію з Державної прикордонної служби про те, що дитина перебуває за кордоном. Однак вказана інформація була надана станом на 29.04.2022, тобто на момент розгляду справи (16.09.2022) була застарілою і не могла відповідати дійсності. Крім того вказує, що перебування дитини за кордоном, наразі є захистом саме інтересів та потреб дитини, котрі пов`язані із введенням на території України воєнного стану. Зазначає, що починаючи із лютого 2022 року відповідач не сплачує аліментів на утримання дитини, а він, як батько дитини, забезпечує доньку усім необхідним сам. Вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що наразі не встановлено із ким проживає дитина, так як в матеріалах справи міститься належним чином посвідчений дозвіл на виїзд дитини. Він має зв`язок із дитиною, постійно із нею спілкується, знає її місце проживання та перебування, забезпечує дитину матеріально, в той час як мати дитини самостійно виїхала за кордон та припинила сплату аліментів.
Позивач також вказує, що дитина перебуває на обліку в спеціалізованому медичному закладі та має вади психічного розвитку, внаслідок пережитої психотравми, про що свідчить ряд психологічних висновків лікарів, а тому в силу приписів ч. 2 ст. 86 СК України чоловік, з яким проживає дитина, має право на утримання від дружини до досягнення дитиною 6 років. Вважає, що в матеріалах справи достатньо доказів того, що дитина має ряд вад, визначених ст. 86 СК України.
Зазначає, що відповідач офіційно працевлаштована, що підтверджується документами, наявними в матеріалах справи, отримує щомісячну стабільну заробітну плату та має неофіційні доходи, про що свідчить її рівень життя. Зазначає, що судом першої інстанції не вказано як саме має підтверджуватись можливість відповідача надавати матеріальну допомогу батьку на утриманні якого знаходиться дитина, так як наявність офіційної заробітної плати на думку суду не є такою обставиною.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_5 адвокат Папазова Г.А. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 вересня 2022 року залишити без змін.
Відзив мотивовано тим, що 07.07.2022 представник відповідача з метою встановлення дійсних обставин справи зазначила про те, що дитина не перебуває на території України з 24.02.2022, через приховування такого факту та неможливості встановити це в судовому засіданні, представником відповідача були надані відповідь з Державної прикордонної служби України від 29.04.2022 та лист Міністерства юстиції від 13.09.2022. Посилання представника на те, що дана інформація є застарілою та неперевіреною є виключно суб`єктивною думкою представника позивача. Жодних доказів на спростування вищевказаної інформації позивачем не надано. 
Вказує, що ОСОБА_1 протиправно змінив місце проживання дитини та продовжує вчиняти дії, які призвели до проблем психологічного характеру у ОСОБА_4 . Дитина була позбавлена права на спілкування з матір`ю, що спричинило наявність важкого стресу, який в період проживання з ОСОБА_5 у дитини не було. 
Зазначає, що позивач не проживав за місцем своєї з дитиною реєстрації, переховувався, не виконував рішення суду та державного виконавця а також позбавив доньку спілкування зі своєю матір`ю.
15.11.2022 малолітню ОСОБА_4 було повернуто матері ОСОБА_5 у Німеччині, що підтверджується доданими до відзиву документами. 
В апеляційній скарзі на додаткове рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20.10.2022 представник ОСОБА_1 - Антонович О.С. , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - Папазової Г.А. у стягненні витрат на правничу допомогу в розмірі 23 000 грн. Зазначає, що адвокат Папазова Г.А., починаючи із 11.03.2022 діяла у справі на власний розсуд та за відсутності достатніх правових підстав, оскільки згідно п. 4.2.Договору № 01/2 про надання правової допомоги від 10.03.2021, дія договору припиняється через 1 рік з дня його укладення, а умови договору не містять положень про його автоматичну пролонгацію. Таким чином вчинені адвокатом дії після 11.03.2022 не підпадають під дію договору та не можуть бути обраховані згідно умов даного договору.
Вказує, що пунктом 3.1. Договору передбачено розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за надану в межах договору правову допомогу, розмір якого визначається сторонами по факту надання послуг, що підтверджується відповідним актом, а розмір гонорару залежить від кількості витрачених годин у зв`язку із чим не погоджується із визначеною адвокатом вартістю послуг за участь у судовому засіданні в розмірі 2 500 грн за «судодень». Відтак вважає, що у договорі про надання правничої допомоги відсутній порядок обчислення адвокатського гонорару, що не дає можливості пересвідчитися у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. 
Зазначає, що в додатковому рішенні місцевий суд самостійно здійснив обрахунок витрат на правничу допомогу, проте не зазначив за написання яких саме документів та виконаних робіт адвокатом підлягає стягненню визначена судом сума. Крім того судом не встановлено реальність, дійсність та необхідність адвокатських послуг.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що від шлюбу сторони мають малолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між сторонами розірвано рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 06.02.2019 року в справі № 755/14148/18, а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 в розмірі 2500,00 грн. щомісячно, починаючи з 20.09.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (т.1 а. с. 8, 10).
Судовим наказом Богунського районного суду міста Житомира від 11.06.2020 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 02.06.2020 року та до досягнення дитиною повноліття (т.1 а. с. 21).
Місце проживання малолітньої  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстроване разом із батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта позивача та довідками про реєстрацію місця проживання особи відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної державної адміністрації № № 12275411, 12275488 від 20.05.2020 року (т.1 а. с. 6,7, 9).
Відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , про що свідчать відомості з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області (а. с. 39).
Із листа Житомирського міського центру соціальних служб Житомирської міської ради від 02.02.2022 року вбачається, що під час візиту в сім`ю з`ясовано, що мати ОСОБА_2 разом із дочкою ОСОБА_4 проживають за адресою: АДРЕСА_2 , де створені належні умови для її проживання та станом на 02.02.2022 року, декілька днів перебуває в батька ОСОБА_1 (відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини про визначення днів і годин побачення з дитиною) (т.1 а. с. 212).
Згідно листа Глевахівської селищної ради від 07.02.2022 року відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов, складеного депутатом Глевахівської селищної ради VIII скликання Максимовою Л.Т. від 15.09.2021 року, ОСОБА_1 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 разом із дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також за цією адресою проживає власник будинку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а. с. 213). Акт обстеження житлово-побутових умов Глевахівської селищної ради від 20.01.2022 містить аналогічний зміст, вказано про створення належних умов для проживання малолітньої дочки (т.1 а. с. 220).
Судом також встановлено, що спір щодо визначення місця проживання дитини на теперішній час перебуває на розгляді у Васильківському міськрайонному суді Київської області (справа № 755/7000/19) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , що встановлено з пояснень представників сторін та зазначено в постанові Київського апеляційного суду від 03.11.2021 року в справі № 755/7694/20 (т.1а. с. 199).
З 22.07.2020 малолітня дочка сторін ОСОБА_4 перебуває на диспансерному обліку у зв`язку із захворюванням (код за МКХ-10) F 45, F 51, F 43.9 та з 14.05.2021 року, вона потребує домашнього догляду, про що видано довідки № 25 від 14.05.2021 року, № 73 від 15.11.2021 року, № 27 від 12.05.2022 року КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дарницького району м. Києва (т.1 а. с. 35, 172, 238). Довідка № 27 від 12.05.2022 року дійсна до 15.11.2022.
Із змісту повідомлення Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 29.04.2022 року вбачається, що ОСОБА_4 перетнула кордон України 28.02.2022 року (т.1а. с. 242, 243).
Із матеріалів справи вбачається, що 28.03.2022 ОСОБА_1 уклав контракт добровольця територіальної оборони добровольчого формування № 1 Глевахівської територіальної громади Фастівського району Київської області та з 26.02.2022 року надає допомогу Глевахівській селищній раді: на добровольчих засадах бере участь в забезпеченні територіальної оборони селищної територіальної громади в умовах воєнного стану (патрулювання, чергування тощо), що підтверджується довідкою Глевахівської селищної ради від 20.06.2022 року, копією контракту та посвідчення серії НОМЕР_1 (т.1 а. с. 245-248).
Звертаючись із позовом, ОСОБА_1 вказав, що оскільки дитина проживає разом із ним та потребує домашнього догляду, у зв`язку із чим він не має можливості працювати повний робочий, тому просив стягнути із його колишньої дружини аліменти на його утримання до досягнення дитиною шестирічного віку.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки матеріали справи не містять однозначних переконливих доказів проживання малолітньої дочки сторін разом із позивачем, наявність у неї вад фізичного або психічного розвитку та доказів, які б підтверджували існування у відповідача можливості надавати позивачу як колишньому чоловіку - батьку дитину матеріальну допомогу до досягнення дитиною шести років, тому суд вважав позов таким, що не ґрунтується на вимогах закону, через що відмовив в його задоволенні.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Визначений статтею 13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 86 СК України чоловік, з яким проживає дитина, має право на утримання від дружини - матері дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, чоловік, з яким проживає дитина, має право на утримання від дружини до досягнення дитиною шести років. Право на утримання чоловік, з яким проживає дитина, має незалежно від того, чи він працює, та незалежно від його матеріального становища, за умови, що дружина може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання чоловік, з яким проживає дитина, має і після розірвання шлюбу.
Відповідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Таким чином, сімейним законодавством передбачено право чоловіка, з яким проживає дитина, на утримання від дружини-матері дитини, аліментів до досягнення дитиною шести років незалежно від того чи він працює та незалежно від його матеріального становища, за умови, що дружина може надавати матеріальну допомогу. 
Подання суду доказів того, що чоловік, з яким проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить чоловіку-батьку незалежно від цієї обставини.
Тлумачення частини другої статті 86, частини другої статті 91 СК України свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з чоловіком дитини, яка не досягла шести років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридичного значущого зв`язку (усиновлення); наявність у дитини вад психічного чи фізичного розвитку; можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
За змістом статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
Судом встановлено, що сторони у справі мають спільну дитину, ІНФОРМАЦІЯ_1 та шлюб між ними розірвано, що підтверджується рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.02.2019. Крім того вказаним рішенням стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 2 500 грн з 20 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, а також встановлено, що дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживає разом з матір`ю за місцем її проживання.
Водночас, з матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що фактично з березня 2019 року дитина перебувала у батька ОСОБА_1 . 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 березня 2021 року (справа №755/7694/20) позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на аліменти та стягнення аліментів на утримання батька, з яким проживає дитина до досягнення нею трирічного віку - задоволено. Припинено з 05.03.2020 право на аліменти на утримання ОСОБА_2 з якою до 05 березня 2020 року проживала дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на його утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500,00 грн щомісячно за період з 01 квітня 2020 року по 08 серпня 2020 року (досягнення дитиною трирічного віку). Стягнуто з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 грн. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Постановою Київського апеляційного суду від 03.11.2021 (справа № 755/7694/20), яка є чинною, вказане судове рішення скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на аліменти та стягнення аліментів на утримання батька, з яким проживає дитина до досягнення нею трирічного віку відмовлено.
Зі змісту вказаної постанови вбачається, що з метою встановлення факту проживання дитини з батьком, у процесі розгляду справи в суді апеляційної інстанції, судом було оголошено перерву з метою надання позивачем доказів проживання дитини з батьком, проте позивач таких доказів не надав.
З матеріалів справи вбачається, що наразі спір щодо визначення місця проживання дитини вирішується у Васильківському міськрайонному суді Київської області, справа № 755/7000/19 на підставі поданої ОСОБА_2 позовної заяви у липні 2019 року, справу не розглянуто (т.1а. с. 199). 
Водночас, судом встановлено, що ОСОБА_4 перетнула кордон України 28.02.2022, що підтверджується повідомленням Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 29.04.2022 (т.1а. с. 242, 243).
Крім того, із копії довіреності від 15.04.2022, яка посвідчена селищним головою Глевахівської селищної територіальної громади Петренком В.В., вбачається, що ОСОБА_1 довірив опікуватися своєю дочкою, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 , якій він дозволив приймати рішення, направлені на забезпечення належних умов перебування та навчання дитини за кордоном та поклав на неї відповідальність за життя здоров`я, безпеку дитини (т.2 а.с. 40).
Вказане свідчить, що на момент розгляду справи судом першої інстанції малолітня ОСОБА_9 перебувала разом зі своєю бабусею ОСОБА_8 (матір`ю позивача) за кордоном.
Також встановлено, що 20.04.2022 Магдебурзьке управління у справах молоді видало довіреність ОСОБА_8 на здійснення опіки над малолітньою дитиною ОСОБА_4 . 15.11.2022 рідна мати ОСОБА_10 з`явилася до служби у справах дітей разом із бабусею ОСОБА_11 та малолітньою дитиною ОСОБА_4 . До цього органом поліції повідомлялося, що в наявності є документи (судове рішення) українського суду, які підтверджують, що пані ОСОБА_10 є рідною матір`ю з правами опіки та надають їй одноосібну опіку. Місце проживання малолітньої дитини визначено з матір`ю ОСОБА_12 , якій дитина була передана 15.11.2022 (т. 2 а.с. 92). 
Разом з тим, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що між сторонами існує невирішений судом спір стосовно визначення місця проживання їхньої малолітньої дочки  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на момент розгляду справи судом першої інстанції внаслідок перетину кордону України 28.02.2022 фактично не проживала ні з позивачем, ні з відповідачем. 
Крім того, дослідивши наявні у матеріалах справи медичні документи, колегія суддів вважає обгрунтованими твердження та мотиви суду першої інстанції про те, що хоча малолітня ОСОБА_4 перебуває на диспансерному обліку у зв`язку із захворюванням (код за МКХ-10) F 45, F 51, F 43.9, потребуючи домашнього догляду в строк до 15.11.2022, проте вказане не свідчить, що в неї існують вади психічного чи фізичного розвитку, що згідно ст. 86 СК України є однією з визначальних умов для виникнення в одного із батьків дитини аліментного зобов`язання на цій правовій підставі. Потреба у догляді за дитиною до 6 років могла б бути підтверджена , зокрема, формою первинної облікової документації № 080-1/о «Довідка про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді» затверджено наказом МОЗ від 11.06.2012 № 430, проте така довідка  у матеріалах справи відсутня.
Колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що психосоматичний стан у дитини виник після перенесеного стресу 22.07.2020, внаслідок чого спостерігалась плаксивість та порушення сну і як наслідок наявність психотравми. Проте згідно тимчасової картки КНП Амбулаторія м. Генічеська станом на 03.08.2020, де ОСОБА_1 разом із донькою перебував на базі відпочинку «Людмила», констатовано відмінний фізичний стан здоров`я дитини, а психіатром не виявлено грубої патології (том 1 а.с. 145). 
Суд вважає обгрунтованими посилання суду першої інстанції на те, що стороною позивача не доведено належними, допустимими та достатніми доказами можливість відповідача надавати матеріальну допомогу з огляду на наявність в матеріалах справи письмових доказів, які не свідчать про спроможність відповідача надавати таку допомогу, що відповідно до ст. 86 СК України є обов`язковою умовою для можливості стягнення аліментів. Укладені відповідачем договори оренди житлового приміщення датовані 2018 та 2019 роками та не доводять розміру її щомісячного доходу на теперішній час, так само як і її витрат на правничу допомогу (а. с. 32-34).
Отже, у розумінні положень ст.86 СК України правові підстави до стягнення з відповідача аліментів на утримання колишнього чоловіка до досягнення дитиною шести років, відсутні, а відтак суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
З урахуванням обставин справи та змісту заявлених вимог, колегія суддів вважає ухвалене по справі рішення законним та обґрунтованим.
Відповіді на аргументи, викладені в апеляційній скарзі, наведені в мотивах цієї постанови, а тому додаткового обгрунтування не потребують. Порушень процесуального права, які могли б бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції апеляційним судом не встановлено.
З урахуванням  викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив правову природу заявленого позову, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст.ст.12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування за наведених доводів апеляційної скарги відсутні.
Щодо додаткового рішення.
Задовольняючи частково заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції вказав, що беручи до уваги прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову, характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, виходячи зі складності справи та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6300,00 грн.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.
Згідно п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо  судом не вирішено питання про судові витрати. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.
Відповідно до положень частини першої та третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
У відповідності до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Зазначені положення застосовуються і до розгляду справ в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи.
Цивільним процесуальним законом визначено критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу у справі.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 4 ст.137 ЦПК України також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст. 137 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Такі докази, відповідно до частини другої статті 80 ЦПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Вказана позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 19 квітня 2024 у справі №  916/101/23.
Із матеріалів справи вбачається, що 10.03.2021 між адвокатським бюро «Галини Папазової» в особі керуючого бюро Папазової Г.А., яка діє на підставі статуту, та ОСОБА_2 був укладений договір № 01/21 про надання правової допомоги.
Із пункту 3.1 договору вбачається, що сторони обумовили, що розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за надану в межах цього договору правову допомогу, визначається сторонами по факту наданих послуг, що підтверджується відповідним актом, який є невід`ємною частиною цього договору, та розмір гонорару залежить від кількості витрачених годин з розрахунку 1000,00 грн. за годину.
Строк дії договору визначено на один рік.
Додатковою угодою до зазначеного договору від 10.09.2022 року збільшено суму коштів, з якої розраховується розмір гонорару за надання професійної правничої допомоги, до 1800,00 грн. за годину.
Відповідно до акта № 1 про прийняття-передачі наданих послуг у справі № 295/6540/21 від 20.09.2022 року вбачається, що адвокатом надані наступні послуги: підготовка, складання, направлення стороні та подача до суду відзиву на позовну заяву у справі № 295/6540/21 - 3000,00 грн., з розрахунку 1000,00 грн./год., витрачено - 3 год.; підготовка додаткових пояснень на подані додаткові докази позивачем, подання до суду у справі № 295/6540/21 - 2000,00 грн., з розрахунку 1000,00 грн./год., витрачено - 2 год.; участь у судовому засіданні 08.11.2021 року при розгляді справи № 295/6540/21 - 2500,00 грн. судодень; участь в судовому засіданні 17.01.2021 року при розгляді справи № 295/6540/21 - 2500,00 грн. - судодень; участь в судовому засіданні 07.07.2021 року при розгляді справи № 295/6540/21 - 5000,00 грн. судодень з урахуванням транспортних витрат адвоката; участь в судовому засіданні 16.09.2022 року в Богунському суді міста Житомир у справі № 295/6540/21 - 5000,00 грн./судодень з урахуванням транспортних витрат адвоката; підготовка заяви про стягнення витрат на правову допомогу, направлення сторонам та суду у справі № 295/6540/21 - 3000,00 грн. з розрахунку 1800,00 грн./год., витрачено - 2 години.
Звертаючись із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу 28.09.2022, представник ОСОБА_2 адвокат Папазова Г.А. просила стягнути із ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 23 000 грн за розгляд справи в Богунському районному суді м. Житомира. 
20.10.2022 представник позивача ОСОБА_1 - Антонович О.С. подала клопотання про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу, мотивуючи його тим, що заявлені стороною відповідача судові витрати є необгрунтованими, не відповідають критерію реальності адвокатських послуг та не встановлено їх необхідність при розгляді цієї справи.
Вирішуючи заяву про ухвалення додаткового рішення, місцевий суд слушно зауважив, що договірні відносини між адвокатським бюро «Галини Папазової» в особі керуючого бюро Папазової Г.А. та ОСОБА_2 з приводу надання їй професійної правничої допомоги, які розпочалися з часу укладення 10.03.2021 між ними договору № 01/21 про надання правової допомоги та продовжувалися до закінчення розгляду справи в суді, відповідачу фактично надавалися відповідні послуги, за що нею були сплачені кошти адвокату згідно квитанцій від 15.09.2021, 10.11.2021, 14.01.2022 та 14.07.2022. 
Судові засідання за участю представника відповідача Папазової Г.А. , які відбулися 08.11.2021 тривало 30 хв, 17.01.2022 - 40 хв., 07.07.2022 - 1 год. 20 хв., 16.09.2022 року - 1 год.
Таким чином, з огляду на узгоджені сторонами договору суми коштів, з яких розраховується розмір гонорару, й тривалість судових засідань, в яких брала участь представник відповідача - адвокат Папазова Г.А., а також заперечення сторони позивача щодо розміру витрат на правничу допомогу, розмір якої вона вважала необгрунтованим, суд першої інстанції оцінивши реальність та необхідність наданих адвокатом Папазовою Г.А. послуг під час розгляду справи в Богунському районному суді м. Житомира, дійшов обгрунтованого висновку про те, що об`єктивно вартість послуг за участь у судових засіданнях становить 08.11.2021 року - 500,00 грн., 17.01.2022 року - 666,50 грн., 07.07.2022 року - 1333,50 грн., 16.09.2022 року - 1800,00 грн., що в загальному складає 4300,00 грн., а також 2000,00 грн. за складання письмових процесуальних документів у справі.
Колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню із позивача на користь відповідача, відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критеріям пропорційності, справедливості, необхідності та розумності їхнього розміру, і ці витрати є співрозмірними з наданою правничою допомогою у суді першої інстанції та враховує заперечення позивача.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованого та правильного висновку суду першої інстанції.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено із додержанням норм як матеріального, так і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні. 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
З огляду на наведене апеляційний суд приходить до висновку про залишення рішення та додаткового рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційних скарг - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 374, 375, 381-384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - Антонович Ольги Сергіївни залишити без задоволення.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 вересня 2022 року та додаткове рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 жовтня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 21.06.2023.

Головуючий Судді: