ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

23 квітня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 340/9889/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Малиш Н.І., Шлай А.В.,     

          розглянувши в порядку письмового провадження   в місті Дніпрі  апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області   
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду   від 02.01.2024, (суддя суду першої інстанції Дегтярьова С.В.), прийняте в порядку письмового провадження в м. Кропивницький, в адміністративній справі №340/9889/23  за позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною відмови та  зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:
           29.11.2023 ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила:
           - визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 31.10.2023 року №111050002005 про відмову в призначенні їй пенсії за віком;
          - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути її заяву від 24.10.2023 року про призначення пенсії за віком та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, щодо зарахування до стажу період роботи у В-Інгульському будинку культури на посаді завідувача дитячим сектором з 15.08.1980 по 30.04.1991.
          В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24.10.2023 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішенням №111050002005 від 31.10.2023 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії. Рішення мотивоване відсутністю у позивача необхідного страхового стажу, з підстав не зарахування до стажу її роботи періоду роботи з 15.08.1980 р. по 30.04.1991 р. у В-Інгульському будинку культури за записом трудової книжки, оскільки в записі про переведення в іншу установу (Державну культуру) дата переведення та підставу дописано іншим чорнилом та печатка, якою засвідчене переведення, не підлягає прочитанню.
          Кіровоградський окружний адміністративний суд рішенням від 02.01.2024 адміністративний позов задоволений.   Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 № НОМЕР_1 від 31.10.2023 року. Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.10.2023 року про призначення пенсії за віком та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, щодо зарахування до стажу період роботи у В-Інгульському будинку культури на посаді завідувача дитячим сектором з 15.08.1980 р. по 30.04.1991 р.
Стягнув на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені нею судові витрати (судовий збір) у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Луганській області (ЄДРПОУ 21782461).
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог. 
          Апеляційна скарга обгрунтована тим, що оскаржуваним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області позивачеві було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю у позивача необхідного страхового стажу, оскільки в трудовій книжці серії НОМЕР_3 , з датою заповнення від 28.04.1980 на ім`я позивачки в записі про переведення на роботу до іншої установи (державну культуру) дата переведення та підстава дописані іншим чорнилом, а печатка, якою засвідчене переведення, не підлягає прочитанню, період з 15.08.1980 по 30.04.1991 на посаді завідувача дитячим сектором у Верхньоінгульському Будинку культури не зараховано до страхового стажу.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає  задоволенню з наступних підстав.
          Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 24.10.2023 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058, до якої додала, зокрема, трудову книжку, довідки про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 року №М-186 та документи про стаж, що визначенні Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (а.с.31-46, 53-59).
          Згідно із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області №111050002005 від 31.10.2023 року, за наслідками розгляду вищевказаної заяви позивача за принципом екстериторіальності їй було відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із тим, що за наслідками розгляду поданих документів, загальний стаж роботи складає 23 роки 7 місяців 3 дні, що не відповідає умовам ч. 1 ст. 26 Закону №1058 (а.с.9).
          У рішенні зазначено, що до загального страхового стажу позивача не зарахований період роботи, зокрема, з 15.08.1980 р. по 30.04.1991 р. у В-Інгульському будинку культури за записом трудової книжки, оскільки в записі про переведення в іншу установу (Державну культуру) дата переведення та підставу дописано іншим чорнилом та печатка, якою засвідчене переведення, не підлягає прочитанню (підлягає уточненню довідками період роботи та перейменування організації).
Згідно із записами у трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_3 , виданій ОСОБА_1 , містяться записи, зокрема про те, що позивачка:
          - з 15.08.1980 року (запис №3) по 30.04.1991 року (запис №4) працювала на посаді завідувача дитячим сектором у Верхньоінгульському Будинку культури (а.с.13);
          - 30.04.1991 року переведена в Державну культуру за рішенням райвиконкому №78 від 25.04.1991 року;
          - 01.10.1992 року переведена на посаду художнього керівника Верхньоінгульського Будинку культури;
          - 23.05.1997 року переведена на посаду директора Верхньоінгульського Будинку культури.(а.с.13зв.). Усі переведення здійснено у межах одної усатнови.
          Відповідно до довідки Відділу освіти, молоді та спорту Бобринецької районної державної адміністрації Кіровоградської області про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній вбачається, що ОСОБА_1 дійсно була переведена з посади керівника підліткового клубу Верхньоінгульського РБК на посаду художнього керівника з 01.10.1992 р. (наказ по Бобринецькому райвідділу культури від 01.10.1992 р. №15 параграф 5) (а.с.34зв.).
          Згідно із копією архівної довідки від 02.10.2023 року №262, виданої Комунальною установою "Трудовий архів" Кетрисанівської сільської ради, у розрахунково-платіжних відомостях за 1984 рік та 1991 рік значиться інспектором по роботі з дітьми (а.с.35).
          Не погодившись з відмовою відповідача зарахувати до стажу вищевказані періоди трудового стажу позивач звернувся з адміністративним позовом в цій справі.
          Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що страховий стаж позивача повинен бути врахований при призначенні пенсії, оскільки відповідальність за належне ведення трудової книжки покладається на роботодавця, а не позивача. 
          Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
          Відповідно до ч. 2ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
          Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
          Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
          Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
          Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-IV(у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 1058-IV)).
          Згідно із пунктом 1 частини 1статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
          Пунктом 1 частини 1статті 9 Закону № 1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.
          Згідно із абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
          Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: починаючи з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
          Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
          Закон України “Про пенсійне забезпечення” № 1788-XII від 05.11.1991 року (далі Закон № 1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
          Згідно із статтею 56 Закону № 1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
          Згідно із статтею 62 Закону № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
          За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” № 1788-XII, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
          Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).
          Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
          Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
          Таким чином, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка чи відповідні записи у ній. При цьому значення трудової книжки як основного документа, що підтверджує стаж роботи, встановлено Законом України “Про пенсійне забезпечення” (статті 13,62), і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.
          Отже, правова норма статті 62 Вказаного Закону, передбачає, що основним документом для підтвердження стажу роботи є трудова книжка і лише при її відсутності, або відповідних записів у ній, стаж підтверджується згідно із Порядком, затвердженим Постановою КМУ № 637.
          Аналіз вищезазначених положень свідчить про те, що для призначення пенсії за віком за даними трудової книжки необхідна наявність в ній відомостей щодо стажу роботи. Наявність же відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу.
          В трудовій книжці, виданої на ім`я ОСОБА_1 , містяться записи, зокрема, про те, що позивачка з 1980 року по 1999 року працювала на різних посадах (завідувач дитячого сектору, художній керівник, директор) у Верхньоінгульському Будинку культури.
          Так, досліджені судом записи у трудовій книжці позивача свідчать про послідовність хронології подій періодів роботи позивача.
          У свою чергу,  законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників на уповноваженого працівника підприємства, при цьому судом не встановлено недостовірності або інших ознак юридичної дефектності, будь-то наявність будь-яких виправлень, закреслювань, тощо у трудовій книжці позивача, тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі, і зазначена обставина не може позбавити позивача його конституційного права на соціальний захист та вирішення питання призначення пенсії.
          Як вказав Верховний Суд у постанові від 06.03.2018 по справі №754/14898/15-а, підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці чи не зазначення підстави звільнення у трудовій книжці може бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не записи різними відтінками кулькової ручки, нечіткість печатки, тощо.
          Окрім цього відповідачем не вказано жодних інших підстав, за яких зазначені оформлення записів робить їх недійсними або сумнівними.
          Таким чином, оскільки судом не встановлено недостовірності або неточності вказаних записів, зазначене не може бути підставою для не зарахування оскаржуваних періодів роботи позивача до страхового стажу.
          Крім того суд зазначає, що частиною третьою статті 44 Закону № 1058-ІV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
          На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (надалі Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію:
          1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;
          2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;
           3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
          Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
          Згідно із нормами пункту 4.7 Порядку № 22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
          Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
          Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
          Підсумовуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач, користуючись, зокрема, наданими широкими межами розсуду та можливістю вибору різних способів та засобів для дотримання своїх зобов`язань, протиправно не врахував під час вирішення питання про призначення позивачці пенсії, відповідно до її заяви від 24.10.2023 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, записи в трудовій книжці позивачки, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи особи, та записи в якій підтверджують період роботи з 15.08.1980 р. по 30.04.1991 р. у В-Інгульському будинку культури, а також не взяв до уваги змісту архівних довідок, що додатково вказують на періоди страхового стажу позивачки, у зв`язку із чим, рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії, суд визнає протиправними, та таким, що підлягає скасуванню.
          З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для зміни чи скасування рішення суду – відсутні. 
          Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області – залишити без задоволення.
          Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.01.2024 в адміністративній справі № 340/9889/23 – залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

   
Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай