Справа № 462/8244/23                                Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І. 
Провадження № 33/811/314/24                 Доповідач: Романюк М. Ф. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ 

10 квітня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Залізничного районного суду міста Львова від 09 січня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
встановив:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП та оштрафовано на 17 000 /сімнадцять/ тисяч гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 /один/ рік. 
Стягнуто з ОСОБА_1 605 /шістсот п`ять/ гривень 60 копійок судового збору в дохід держави. 
Згідно з постановою судді, 13 жовтня 2023 о 23 год. 55 хв., в м. Львові, на вул. Ряшівська, 27, ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Opel, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини роту, почервоніння шкірного покрову обличчя, не чітко виражена вимова). Від проходження огляду на стан сп`яніння водій відмовився. 
Не погоджуючись з даною постановою особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження, постанову скасуватита закрити справу на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю у діях складу адміністративного правопорушення. 
Зазначає, що постановою Львівського апеляційного суду від 31 січня 2024 року апеляційну скаргу повернуто, з мотивів того, що апеляційна скарга подана з пропуском встановленого законом десятиденного строку на оскарження та не заявлено клопотання про поновлення строку. Окрім того зазначає, що апеляційна скарга складена 18.01.2024 року, тобто в межах встановленого законом десятиденного строку на оскарження, проте через перебування у відрядженні, а відповідно відсутність об`єктивної можливості подати апеляційну скаргу в строк, вона подана 19.01.2024 року.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що викладені у протоколі обставини не відповідають дійсності, огляд на стан алкогольного сп`яніння та складення матеріал було проведено із порушенням чинного законодавства, що вказує на безпідставність притягнення до адміністративної відповідальності.
Звертає увагу на те, що відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, оскільки не керував транспортним засобом, а лише сидів на місці водія.
Зауважує, що з відеозаписів з нагрудних камерполіцейських, останні не вказали, які саме ознаки алкогольного сп`яніння ними було виявлено. Крім того, поліцейські в порушення вимог Інструкції не здійснили (забезпечили) доставляння до найближчого закладу охорони здоров`я з метою проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Окрім того зазначає, що у матеріалах справи відсутнє направлення до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння.
У судове засідання до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник – адвокат Сиворіг А.О. не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені.
Згідно довідки про доставку SMS повідомлення, 29.03.2024 року судова повістка сформована в електронному вигляді і доставлена на номер мобільного телефону ОСОБА_1 , що відповідає вимогам Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасника судового процесу, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України №28 від 23.01.2023 року. 
Захисник – адвокат Сиворіг А.О. повідомлявся телефонограмою на мобільний номер телефону, що міститься в матеріалах справи, про місце та час судового засідання.
Про причину неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
Апеляційний суд враховує, що особа, яка притягається до відповідальності та її захисник самостійно відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.
Також, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, ХернандесРойо проти Іспанії).
Оскільки особи, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення були належним чином повідомлені про місце, дату та час розгляду справи, та не скористалися правами, передбаченими ст.268 КУпАП, то апеляційний суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без їх участі.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що пропущений на оскарження судового рішення строк необхідно поновити, а апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.
Висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення від 14 жовтня 2023 року, відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, рапортом.
Перевіряючи доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 керував автомобілем, а лише сидів на місці водія, то апеляційний суд вважає такі доводи необґрунтованими.
Як убачається з відеозапису, наданого працівниками поліції, то весь час працівники поліції звертались до ОСОБА_1 саме як до водія вказаного автомобіля, але жодних зауважень чи заперечень щодо керування ним транспортним засобом останній не висловлював.
Що стосується доводів апеляційної скарги щодо відсутності направлення до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння є необґрунтованими, оскільки направлення для проходження огляду на стан сп`яніння, працівник поліції може виписати в разі виявлення бажання особи (водія) пройти медичний огляд в медичній установі. За інших обставин, таке направлення не надається. 
Категоричне невизнання ОСОБА_1 своєї вини, апеляційний суд розцінює як бажання уникнути відповідальності за вчинення даного правопорушення, оскільки вище зазначені обставини, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують факт керування ОСОБА_1 автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння та не звільняють його від відповідальності за скоєне.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).
Всі інші доводи апеляційної скарги судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки наявними в матеріалах справи доказами не підтверджуються, мають формальний характер та зводяться до власної оцінки фактичних обставин справи та зібраних у справі доказів, при цьому, апелянт оцінює ці докази вибірково, ігноруючи при цьому їх сукупність.
Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для скасування постанови та закриття провадження, апелянтом не надано.
З огляду на викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги щодо скасування постанови районного суду та закриття провадження у справі не встановлено.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження.
Постанову судді Залізничного районного суду міста Львова від 09 січня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін, а апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя          М.Ф.Романюк