ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5674/24 Справа № 213/360/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 182/4091/21 
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді Остапенко В.О.,
суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
секретар судового засідання Гладиш К.І.,
сторони:
заявник  ОСОБА_1 
заінтересовані особи  ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті Кривому Розі ради, як орган опіки та піклування, Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 квітня 2024 року, яке ухвалено суддею Поповим В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, та повне судове рішення складено 11 квітня 2024 року, 
УСТАНОВИВ:
В січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про призначення додаткового опікуна.
Заява мотивована тим, що  ОСОБА_3 його рідний брат та на сьогоднішній день його опікуном є їх батько ОСОБА_2 , який за станом здоров`я та віком не може в повній мірі здійснювати догляд за братом, який є особою з інвалідністю першої групи. На теперішній час він переклав усі обов`язки опіки над братом на себе.
У зв`язку з наведеним вище заявник просив суд призначити його додатковим опікуном недієздатного рідного брата – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 квітня 2024 року заяву задоволено.
Призначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , додатковим опікуном над недієздатним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
В апеляційній скарзі Міністерство оборони України ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів про необхідність саме додаткового опікуна. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу – залишити без задоволення.
Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи. 
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.
У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзивів на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та заявник є рідними братами, що підтверджується свідоцтвами про їх народження.
Відповідно до довідки до Акта огляду МСЕК №499132 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є особою з інвалідністю з дитинства.
Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 вересня 2009 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнано недієздатним та призначено його опікуном ОСОБА_2 , що підтверджується копією цього рішення.
ОСОБА_2 є особою пенсійного віку та має гіпертонічну хворобу, що підтверджується випискою із медичної картки та пенсійним посвідченням.
Як видно із облікової картки призовника, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до довідки лікарської консультативної комісії від 05 січня 2024 року ОСОБА_1 може здійснювати догляд за хворим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідною довідкою.
Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті Кривому Розі ради як Орган опіки та піклування просить призначити ОСОБА_1 , 1999 року народження другим опікуном ОСОБА_3 , 1990 року народження.
Відповідно до висновку Опікунської ради Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті Кривому Розі ради від 04 березня 2024 року вважають за можливе призначити ОСОБА_1 , 1999 року народження другим опікуном ОСОБА_3 , 1990 року народження.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про призначення додаткового опікуна.
Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно ч. 1 ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.
Згідно ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Згідно з положенням ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Відповідно до ч. ч. 2-4 ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.
Відповідно до ч.5 ст. 63 ЦК України, фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 64 ЦК України опікуном та піклувальником не може бути фізична особа, поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування.
Відповідно до ст. 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.
Питання щодо встановлення опіки і піклування регулюються Правилами опіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України № 34/166/131/88 від 26 травня 1999 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 червня 1999 року за №387/3680 та Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866.
Відповідно до п. 1.2 цих правил опіка є особливою формою державної турботи про повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їхніх прав та інтересів. Значення опіки полягає в забезпеченні особистих немайнових і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Опіка встановлюється для здійснення замість особи в її інтересах цивільних прав та виконання цивільних обов`язків її представниками.
Відповідно до пункту 3.1 вказаних правил для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб.
Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка.
Згідно п. 3.1 Правил опіки та піклування, для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб. Опікунами (піклувальниками) не можуть бути особи, які: не досягли 18 років; визнані в установленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними; перебувають на обліку або лікуються в психоневрологічних та наркологічних закладах; раніше були опікунами чи піклувальниками та з їх вини опіку чи піклування було припинено; позбавлені батьківських прав; інтереси яких суперечать інтересам осіб, що підлягають опіці чи піклуванню; засуджені за скоєння тяжкого злочину.
Виходячи з аналізу частини першої статті 60 ЦК України обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19 (провадження № 61-3053св21), від 30 червня 2022 року в справі № 552/3443/20 (провадження № 61-15239св21).
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до частин 1, 3 статті 12, частин 1, 6 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обов`язок по доведенню обставин покладається на сторони.
Частиною першою ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що  ОСОБА_2 , який наразі є опікуном ОСОБА_3 , за станом здоров`я та віком не може в повній мірі здійснювати догляд за ОСОБА_3 , який є особою з інвалідністю першої групи, отже нараз відсутні підстави призначення заявника додатковим опікуном недієздатного ОСОБА_3 . 
Відповідно до правових висновків Верховного Суду (наприклад, постанова від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 500/6325/17, від 04 липня 2018 року у справі № 496/4271/16-а (К/9901/29090/18)) висновок органу опіки та піклування не містить ознак рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії - він не породжує прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливає на їх права й обов`язки, тобто є фактично джерелом доказування при наявності цивільного спору, оскільки несе виключно інформативний характер і на відміну від рішень органу опіки та піклування має рекомендаційний характер.
Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що подання № 8/30-694 від 05 березня 2024 року Виконкому Інгулецької у місті ради є лише одним із доказів у справі, носить рекомендаційний характер та не може бути самостійним засобом захисту порушеного права. Цьому документу може бути надана лише оцінка в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений.
При цьому висновок Виконкому Інгулецької у місті ради про призначення другого опікуна ОСОБА_3 , який визнаний судом недієздатним, від 04 березня 2024 року не містить зазначення підстав доцільності призначення додаткового опікуна, що не дає суду підстав дійти висновку про необхідність призначення додаткового опікуна ОСОБА_3 .
Судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та доказам, які надані сторонами, що призвело до помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви. 
За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та, враховуючи, що заявником не надано жодного доказу на підтвердження необхідності призначення його додатковим опікуном недієздатного брата, колегія суддів приходить до висновку, що заява є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
За таких обставин рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що відповідно п.2 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення додаткового опікуна недієздатній особі.  
Керуючись ст.ст. 367, 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити. 
Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті Кривому Розі ради, як орган опіки та піклування, Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про призначення додаткового опікуна недієздатній особі - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повне судове рішення складено  11 червня 2024 року.

Головуючий:

Судді: