УХВАЛА
 
16 квітня 2024 року
м. Київ
 
справа № 372/1988/15-ц
провадження № 61-4964ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 31 січня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року у справі за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Київське лісове господарство» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , третя особа - ОСОБА_7 , про визнання недійсними правочинів, визнання недійсними державних актів, витребування земельних ділянок та визнання відсутнім права власності,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 27 лютого 2024 року подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Обухівського районного суду Київської області від 31 січня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 березня 2024 року підстави для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, наведені ОСОБА_1 , визнано неповажними, касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків. Запропоновано надіслати до суду обґрунтовану заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, в якій вказати поважність причин пропуску строку та надати належні докази, які підтверджуватимуть поважність причин пропуску строку. Зокрема, ОСОБА_1 зазначала, що у грудні 2022 року уряд прийняв постанову № 1364, якою визначив механізм формування єдиного переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. Сам перелік був затверджений Наказом Мінреінтеграції від 22 грудня 2022 року № 309. Території, які зазначені у переліку, поділяються на території, які окуповані російською федерацією, і території, на яких ведуться (велися) бойові дії. Своєю чергою, території, на яких ведуться (велися) бойові дії, поділено на території можливих бойових дій і території активних бойових дій. Також до переліку ретроспективно включені території, на яких велися бойові дії, та які були тимчасово окуповані з 24  лютого 2022 року, і на яких бойові дії або тимчасова окупація завершилися. Херсонська міська територіальна громада досі входить до території можливих бойових дій. 31 січня 2022 року було прийнято рішення Обухівського районного суду Київської області, яке набрало законної сили. Але, лише зі спливом майже 1 року, строки на подачу апеляційної скарги Київським апеляційним судом були поновлені прокуратурі. Тому вона вважала, що рішення суду першої інстанції набрало законної сили та на нього не було подано апеляційну скаргу. Про розгляд апеляційної скарги Київським апеляційним судом їй нічого відомо не було, в судовому засіданні вона також присутня не була. ОСОБА_1 постійно проживає у м. Херсоні, що є прифронтовою територією. Весь час існує небезпека її життю та здоров`ю. Місто Херсон перебуває під постійними обстрілами. Багато людей, в тому числі адвокатів виїхало з м. Херсона. Довгий час не могла вийти на зв`язок зі своїм колишнім адвокатом Сергієнком О. П., її не було проінформовано про наявність будь якого розгляду або постанови апеляційного суду. Оскільки її адвокат Сергієнко О. П. під час війни також виїхав за межі України, зв`язок між ними було втрачено на довгий час. Про існування постанови від 28 лютого 2023  року Київського апеляційного суду їй стало відомо лише після звернення до іншого адвоката 27 лютого 2024 року. Адвокат повідомив її про наявність реєстру судових рішень, в якому лише 27 лютого 2024 року ОСОБА_1 побачила вперше постанову від 28 лютого 2023 року Київського апеляційного суду. Новий адвокат порадив їй одразу подати скаргу, тому фактично одразу в цей же день нею подано касаційну скаргу.
 
На виконання ухвали Верховного Суду від 20 березня 2024 року ОСОБА_1 надіслала заяву про поновлення строку на касаційне оскарження. Заява повторно обґрунтована тим, що лише 01 серпня 2022 року прокуратурі строки на подачу апеляційної скарги Київським апеляційним судом були поновлені. Саме тому вважала, що рішення суду першої інстанції вступило в силу та на нього не було подано апеляційну скаргу та апеляційного розгляду не було взагалі. Про розгляд апеляційної скарги Київським апеляційним судом їй нічого відомо не було, в судовому засіданні вона також присутня не була, оскільки не знала про нього. З адвокатом Сергієнко О. П. зв`язку не було. Адвокат Сергієнко О. П. під час війні виїхав за межи України. Тому Київський апеляційний суд ухвалив рішення про здійснення дистанційного провадження за участі адвоката в режимі відеоконференцзв`язку із використанням технічних засобів під час судового розгляду на 31 січня 2023 року. Матеріали справи також свідчать, що кореспонденція, щодо розгляду в Київському апеляційному суді їй не направлялась взагалі. Постанову від 28 лютого 2023 року Київського апеляційного суду вона також не отримувала. Про існування постанови від 28  лютого 2023 року Київського апеляційного суду їй стало відомо лише після звернення до іншого адвоката 27 лютого 2024 року, який її повідомив про наявність постанови в реєстрі судових рішень, в якому лише 27 лютого 2024 року вона побачила вперше постанову від 28 лютого 2023 року Київського апеляційного суду. Новий адвокат порадив їй одразу подати скаргу, тому фактично одразу в цей же день нею було подано касаційну скаргу, в якій просила поновити строки на касаційне оскарження.
 
Аналіз наданих пояснень на обґрунтування пропуску строку звернення до суду касаційної інстанції зі скаргою свідчить, що вказані підстави не можна вважати поважними з наступних підстав.
 
Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
За частиною другою статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
За частиною третьою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
 
Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, касаційний суд враховує, що оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і, які не залежали від волі та поведінки особи, причин. Якщо строк поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. У випадку, якщо суди обмежуються вказівкою на наявність «поважних причин» для поновлення пропущеного строку, вони не вказують чітких підстав такого поновлення.
 
Аналіз матеріалів справи свідчить, що:
під час розгляду справи інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат Сергієнко О. П., 
14 січня 2023 року Сергієнко О. П. подав додаткові пояснення та заяву про відкладення розгляду апеляційної скарги, призначеної на 17 січня 2023 року, у зв`язку із перебуванням адвоката у запланованій відпустці за межами України з 01  січня 2023 року по 23 січня 2023  року (т. 9 а. с. 12);
Київський апеляційний суд 17 січня 2023 року відклав розгляд справи на 31  січня 2023 року о 09:40 год, про що повідомив адвоката Сергієнко О. П. в інтересах ОСОБА_1 ;
27 січня 2023 року Сергієнком О. П. в інтересах ОСОБА_1 подано заяву, в якій вказано, що його як представника ОСОБА_1 судом повідомлено про розгляд справи, яка призначена на 31 січня 2023 року о 09:40 год та просив ухвалити рішення про здійснення дистанційного провадження за участі адвоката в режимі відеоконференцзв`язку із використанням технічних засобів під час судового розгляду на 31 січня 2023 року (т. 9 а. с. 31);
31 січня 2023 року Київський апеляційний суд відклав розгляд справи на 28  лютого 2023 року о 11:30 год, про що повідомив адвоката Сергієнко О. П. в інтересах ОСОБА_1 ;
27 лютого 2023 року адвокатом Сергієнко О. П. в інтересах ОСОБА_1 подано клопотання у якому вказано, що справа призначена на 28 лютого 2023  року та просив залучити ТОВ «СІГМА КОРП» до розгляду справи, як третю особу (т. 9 а. с. 134).
 
Загальний строк, що сплинув після ухвалення постанови суду апеляційної інстанції (28 лютого 2023 року), виготовлення її повного тексту (10 березня 2023 року) і до дня подання цієї касаційної скарги (27 лютого 2024 року) становить майже дванадцять місяців, що не можна вважати розумним та оптимальним для реалізації права на звернення до суду з касаційною скаргою, тобто такий строк є тривалим.
 
Доводи клопотання, що у зв`язку із веденням воєнного стану на всій території України, ведення активних бойових дій у місті Херсон та його околицях ОСОБА_1 у період з 28 лютого 2023 року до лютого 2024 року постійно проживає у м. Херсоні Верховний Суд відхиляє, з огляду на таке.
 
Частинами першою та другою статті 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.
 
Відповідно до частини першої статті 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.
 
В цивільному судочинстві адвокат не наділений самостійними процесуальними правами та не є стороною у справі, а лише здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. При цьому сторона у справі на свій розсуд обирає спосіб реалізації своїх процесуальних прав, звернутися до суду особисто або через представника. Так само сторона вільна у виборі свого представника. Однак, обравши представника і звернувшись через нього до суду, сторона повинна розуміти, що дії вчинені таким представником здійснюються від її імені.
 
Наведене дає підстави для висновку, що за наявності представництва інтересів адвокатом сторона не позбавлена можливості самостійно вчиняти процесуальні дії, у тому числі, з метою недопущення ризиків настання негативних наслідків для учасника справи.
 
Скориставшись правом брати участь у судовому процесі через представника та уповноваживши адвоката Сергієнко О. П. на представництво своїх інтересів в суді, ОСОБА_1 мала розуміти, що представник буде здійснювати від її імені процесуальні права та обов`язки, при цьому не була позбавлена можливості цікавитись ходом виконання доручення представником.
 
Отже, матеріали справи підтверджують обізнаність представника ОСОБА_1   -  Сергієнко О. П. про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та призначення судових засідань, про які представник апеляційним судом був повідомлений. У клопотанні не наведено доводів неможливості подання касаційної скарги, у визначений законом строк, безпосередньо ОСОБА_1 .
 
У статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
 
Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
 
Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.
 
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.
 
Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.
 
Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07  липня 1989 року).
 
Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).
 
Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не  буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див.,  leksandr  Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та Trukh v. Ukraine заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення  строків  для оскарження виправдовують втручання у принцип  res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків. (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).
 
Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.
 
Оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена 28 лютого 2023 року. Повний текст постанови складено 10 березня 2023 року. Касаційну скаргу ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала 27 лютого 2024 року. Тобто з пропуском, передбаченого частиною першою статті 390 ЦПК України строку на касаційне оскарження, оскільки останнім днем строку на касаційне оскарження (з урахуванням вихідних днів) було 11 квітня 2023 року. 
 
Зазначені  ОСОБА_1 обґрунтування пропуску строку на касаційне оскарження судом не можуть бути визнані поважними, оскільки не надано докази на підтверджують поважності причин пропуску строку на подання касаційної скарги  ОСОБА_1 і зазначені обґрунтування у клопотанні про поновлення строку не є такими, які об`єктивно унеможливлювали подання касаційної скарги у визначений законом строк.
 
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.
 
Положення аналогічного змісту містить також частина третя статті 393 ЦПК України.
 
Оскільки, зазначені підстави для поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження рішення Обухівського районного суду Київської області від 31 січня 2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року є неповажними, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
 
Керуючись статтями  260, 393, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Обухівського районного суду Київської області від 31 січня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року у справі за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Київське лісове господарство» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , третя особа - ОСОБА_7 , про визнання недійсними правочинів, визнання недійсними державних актів, витребування земельних ділянок та визнання відсутнім права власності.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                         І. О. Дундар 
 
                                                                                                                   Є. В. Краснощоков
 
                                                                                                                   В. І. Крат