КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                     
    Справа № 367/2664/24                                    Головуючий у 1 інстанції: Третяк Я.М.
     Провадження № 22-ц/824/10741/2024                           Доповідач: Шебуєва В.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
05 червня 2024 року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:           
судді-доповідача                             Шебуєвої В.А., 
суддів                                      Оніщука М.І., Кафідової О.В.,
секретар                                          Ткаченко В.В.,
 
розглянувши апеляційну скаргу адвоката Васильчук Світлани Станіславівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 26 березня 2024 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення її позову до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-
 
в с т а н о в и в:
 
В березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором від 31 жовтня 2023 року № 19-03КЗ на загальну суму 197 838,44 грн. та розірвання договору.
ОСОБА_1 також подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на банківські рахунки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 у розмірі заявлених позовних вимог, а саме 197 838,44 грн.; накладення арешту на нерухоме та рухоме майно фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 для забезпечення збереження такого майна, на випадок, якщо у останнього відсутні грошові кошти на банківських рахунках. Посилалася на те, що невжиття таких заходів забезпечення позову суттєво ускладнить чи унеможливить ефективний захист або поновлення її прав та інтересів за захистом яких вона звернулася до суду.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 26 березня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення  позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову. Посилається на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Вважає безпідставною відмову суду у задоволенні заяви через те, що ОСОБА_1 не визначила на яке саме майно та на які рахунки слід накласти арешт. ЦПК України не містить таких вимог. Суд не надав належної оцінки   доводам заявниці на ухилення відповідача від виконання зобов`язань за договором  та наявності інших справ за його участі, що вказує на обґрунтованість ризиків невиконання рішення суду у разі задоволення позову.   
В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.
В судове засідання відповідачне з`явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у його відсутність.
Вислухавши пояснення представника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення  з наступних підстав.
Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 шляхом   накладення арешту на банківські  рахунки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 у розмірі заявлених позовних вимог в сумі 197 838,44 грн., а також на його нерухоме та рухоме майно, суд першої інстанції входив з того, що заявниця не зазначила жодних відомостей щодо індивідуально визначеного майна та грошових коштів, які належать на праві власності саме відповідачу, та на які вона просить накласти арешт.
Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такої ухвали суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Частиною 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що  забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов може бути забезпечено, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Відповідно до п.п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Враховуючи викладене, порушуючи питання про забезпечення позову накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, заявник у своїй заяві про забезпечення позову має визначити конкретно майно або рахунки, на які необхідно накласти арешт. 
Накладення арешту на все майно або кошти  відповідача не відповідає вимогам закону, оскільки не надає суду можливості надати оцінку щодо співмірності заходів забезпечення позовним вимогам, пересвідчитися у тому, що вжиття таких заходів забезпечення позову не буде порушувати права інших осіб.
Порушуючи перед судом питання про забезпечення позову, ОСОБА_1 не зазначила на яке саме майно та на які саме рахунки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 вона просить накласти арешт. А тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про забезпечення її позову шляхом накладення арешту на банківські рахунки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 у розмірі заявлених позовних вимог, а саме 197 838,44 грн. та на нерухоме та рухоме майно фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , для забезпечення збереження такого майна, на випадок, якщо у останнього відсутні грошові кошти на банківських рахунках
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
 
Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу адвоката Васильчук Світлани Станіславівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 26 березня 2024 року без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.
 
Повне судове рішення складено 07 червня 2024 року. 

Суддя-доповідач                                                    Шебуєва В.А.
 
         Судді                                                               Кафідова О.В.
 
                                                                                 Оніщук М.І.