Справа № 342/714/23 
Провадження № 22-ц/4808/756/24
Головуючий у 1 інстанції Гайдич Р. М. 
Суддя-доповідач Луганська 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Луганської В.М.
суддів – Баркова В.М., Девляшевського В.А., 
за участю секретаря – Петріва Д.Б. 
учасники справи
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – Городенківська міська рада, ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Городенківського районного суду Івано-Франківського суду від 11 березня 2024 року, ухвалене судом у складі судді Гайдич Р.М.,
за позовом ОСОБА_1 до Городенківської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на окреме нерухоме майно за набувальною давністю,

в с т а н о в и в:
У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обгрунтуванння якого зазначив, що об`єкт нерухомого майна - окремо споруджене підвальне приміщення, щодо якого ставиться вимога позивача про визнання на нього права власності  позивача за набувальною давністю, споруджено понад 100 років тому, орієнтовно в 1912 році, загальною площею 14,9 м. кв.
Позивач вважав себе щодо цього об`єкта нерухомого майна спадкоємцем, оскільки усі попередні спадкодавці-спадкоємці володіли та користувалися цим об`єктом завжди. Окремо права власності на даний нерухомий об`єкт спадкодавцями оформлено не було. 
Дане нежитлове приміщення знаходилось на одній цілісній земельній ділянці, якою користувалися родичі позивача і яке на даний час успадковане позивачем.
Через дану земельну ділянку зробили ще одну дорогу в селі, і тому дане нежитлове приміщення знаходиться через цю дорогу на відокремленій цією дорогою земельній ділянці, яка раніше була цілісною.
Спірному об`єкту нерухомого майна присвоєна адреса – АДРЕСА_1 . 
Позивач вважав, що право власності на спірний об`єкт нерухомого майна він набув на підставі правовідносин та законодавства у сфері спадкування, бо названий об`єкт ніколи не був головною річчю спадкової маси, завжди являвся допоміжним приміщенням щодо головного об`єкта – житлового  будинку, який позивачем успадковано. 
Позивач зазначив, що в той же час місцевому самоврядуванню було відомо, що вказаний об`єкт спірного нерухомого майна юридично є безгосподарним майном, однак і орган місцевого самоврядування не став оформляти право власності на нього.
В подальшому ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 вирішила приватизувати земельну ділянку, на якій знаходиться об`єкт спірного нерухомого майна. 
Позивач звертався до Городенківської міської ради та отримав відповідь, що на земельну ділянку в АДРЕСА_2 ОСОБА_2 розробником ТзОВ «Геоземлекадсервіс» складена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,0987 га, земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі, кадастровий номер 2621685501:01:002:0106, проте ця документація Городенківською міською радою не затверджена. Також, згідно комісійного обстеження названої земельної ділянки встановлено, що на ній знаходиться підвальне приміщення, яке використовується ОСОБА_1 без правовстановлюючих документів, тому ОСОБА_1 рекомендовано оформити правовстановлюючі документи та рішення, а дії або бездіяльність Державного кадастрового реєстратора оскаржити до суду. 
Позивач не може самостійно оформити на наявне підвальне приміщення правовстановлюючі документи, оскільки перехід права власності до нього у порядку спадкування не відбулося, через те, що попередники позивача на дане нерухоме майно жодного разу не оформляли права власності.
Позивач на даний час добросовісно, відкрито і безперервно володіє вказаним об`єктом нерухомого майна – допоміжного приміщення до будинку, право власності на який виникло в порядку спадкування понад десять років тому. 
У травні 2023 року позивач замовив виготовлення технічного паспорту на допоміжне приміщення до будинку, власником якого він є, а також об`єктивну грошову його оцінку.
У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на об`єкт нерухомого майна, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , позивач не може здійснити державну реєстрацію прав власності, що є підставою звернення до суду із вказаним позовом.
У зв`язку з викладеним просив суд визнати за ним право власності за набувальною власністю на об`єкт нерухомого – окремо споруджене підвальне приміщення, якому присвоєно адресу: АДРЕСА_1 .

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківського суду від 11 березня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Городенківської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на окреме нерухоме майно за набувальною давністю відмовлено. 

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду,  ОСОБА_1 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Городенківського районного суду Івано-Франківського суду від 11 березня 2024 року та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначив, що спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку із тим, що позивач ОСОБА_1 вважає, що оскільки він добросовісно заволодів зазначеною вище господарською будівлею і продовжує відкрито і безперервно володіти нею вже понад 10 років, тому набув права власності на цю будівлі - підвальне приміщення за набувальною давністю.
Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6158462 виданого 10.01.2005 Коломийським МБТІ ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 28.09.2004 року, посвідченого Городенківською державною нотаріальною конторою на праві власності належить будинок по АДРЕСА_1 . У переліку подарованого майна не вказано господарську будівлю під літ. «А», яка складається з: комори загальною площею 8,8 м.кв., комори загальною площею 4,0 м.кв., коридора загальною площею 2,1 м.кв., всього по літ. «А» 14,9 м.кв. Матеріал стін - бутовий камінь. Площа земельної ділянки під основною будівлею - 26,9 м.кв .
Вважає безпідставним висновок суду, що позивачем не надано доказів того, що він мав намір успадкувати спірне майно після смерті спадкодавців - батька та діда, однак в оформленні спадкового майна у власність виникли будь-які труднощі, в т.ч. відсутні дані про його звернення до нотаріуса з цього приводу, оскільки позивач став власником господарської будівлі під літ. «А», яка складається 3: комори загальною площею 8,8 м.кв., комори загальною площею 4,0 м.кв., коридора загальною площею 2,1 м.кв., всього по літ. «А» 14,9 м.кв. матеріал стін - бутовий камінь, площа земельної ділянки під основною будівлею - 26,9 м.кв на підставі договору дарування.
Звертає увагу суду, що позивач у позові не зазначав, що він є спадкоємцем в т. ч. на господарську будівлю під літ. «А», оскільки зазначав, що він з 28.09.2004 року є обдарований, хоча міг би бути спадкоємцем, однак правовстановлюючого документа на такий об`єкт не виявив ні в документації дарування ні в спадковій документації. Також відсутній запис про даний об`єкт нерухомого майна в погосподарських книгах. 
У випадку отримання будинковолодіння за адресом АДРЕСА_1 у спадщину, позивач не зміг би оформити право власності на окремо стоящу господарську будівлю під літ. «А», яка складається з: комори загальною площею 8,8 м.кв., комори загальною площею 4,0 м.кв., коридора загальною площею 2,1 м.кв., всього по літ. «А» 14,9 м.кв. Матеріал стін - бутовий камінь. Площа земельної ділянки під основною будівлею - 26,9 м.кв, оскільки дане нерухоме майно не записано в погосподарську книгу, а в подальшому коли продовжили вулицю назване нерухоме майно опинилося на земельній ділянці протилежної частини через вулицю Маркса К. (зараз вул. Горішня), тому стало окремо стоящим майном, яким усі предки позивача продовжували користуватися. 
Зазначив, що ні у нього, ні у ОСОБА_2 немає правовстановлюючого документа на господарську будівлю під літ. «А». Вказане майно споруджено 100 років тому, орієнтовно в 1912 році, його предками, добросовісно, відкрито і безперервно володіє даним об`єктом нерухомого майна, право власності на яке виникало в порядку спадкування у кожного попереднього власника кожні десять років.З моменту отримання майна в подарунок позивач його утримує, здійснює поточний ремонт, охороняє і використовує за призначенням.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , зазначив, що у суді першої інстанції відповідачка пояснювала, що спірний підвал знаходиться під будівлею, яка перебуває в її власності і знесення цього підвалу може бути спричинено руйнування її будівлі. Батько позивачки є троюрідним братом його батька, їхні господарства не межують між собою, знаходяться через дорогу. ЇЇ тато користувався цим підвалом разом із двоюрідним братом, пізніше користувався лише його брат 
Під час розгляду справи у суді першої інстанції, представник позивача підтвердив, що у спадкодавців позивача відсутні будь-які правовстановлюючі документи на спірне майно, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини позивач не звертався, нотаріальної відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу ніхто не надавав, в той же час будь-яких позовів про визнання права власності на спадкове майно позивачем не подано не було, право власності на земельну ділянку 2621685501:01:002:0106 площею 0,0987 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 на якій знаходиться підвал, право власності на який хоче визнати позивач, - не скасовано. 
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повідомили суду, що даним підвалом користувався ОСОБА_7 , а потім його син, тепер користується ОСОБА_8 (позивач). Над підвалом знаходиться будівля ОСОБА_9 . Кому належить земля де знаходиться підвал вони не знають.
Вважає, що оскільки позивачу протягом всього часу користування і володіння вищезазначеною господарською будівлею було відомо, що дана будівля належала його сім?ї, тому позивач не є добросовісним набувачем так як володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.
Хоча стороною позивача, письмовими доказами та показами свідків підтверджено відкритість і безперервність користування цією господарською будівлею, однак відсутні обов`язкова умова набуття права власності за набувальною давністю - добросовісність, бо він ним користується, як спадковим майном яке він не успадкував у визначеному законодавством порядку, то відповідно за обставин встановлених судом під час розгляду даної справи, за позивачем не можна визнати право власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 – ОСОБА_10 підтримав апеляційну скаргу в межах її доводів. 

У судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечували. 
Представник Городенківської міської ради Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без відповідача - Городенківської міської ради Івано-Франківської області по справі, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на окреме нерухоме майно за набувальною давністю, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу достовірно весь час користування і володіння вищезазначеною господарською будівлею – підвалом було відомо, що дана будівля належала його сім`ї, нею користувався його дід, батько. Суд дійшов висновку, що позивач не є добросовісним набувачем так як володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Хоча стороною позивача, письмовими доказами та показами свідків підтверджено відкритість і безперервність користування цією господарською будівлею, однак враховуючи відсутність однієї із обов`язкових умов набуття права власності за набувальною давністю - добросовісність, оскільки позивач користується вказаним майном, як спадковим майном, яке він не успадкував у визначеному законодавством порядку, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для визнання за позивачем право власності на підвальне за набувальною давністю.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає встановленим по справі обставинам та вимогам закону, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до копії технічного паспорта господарська будівля, яка розташована: по АДРЕСА_1 господарська будівля під літ. «А», складається з: комори загальною площею 8,8 м.кв., комори загальною площею 4,0 м.кв., коридора загальною площею 2,1 м.кв., всього по літ. «А» 14,9 м.кв. Матеріал стін - бутовий камінь. Площа  земельної  ділянки під основною будівлею – 26,9 м.кв. 
Ринкова вартість вказаної господарської будівлі, станом на 05.06.2023 року становить 52 150,00 грн, що підтверджується звітом про оцінку майна №85 від 02.06.2023 року .
ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 28.09.2004 року, виданого Городенківською державною нотаріальною конторою на праві власності належить будинок по АДРЕСА_1 . 
Згідно довідки № 108 виданої 22.05.2023 Стрільченським старостинським округом Городенківської міської ради - ОСОБА_1 користується господарською будівлею (1912 року побудови) за адресою АДРЕСА_1 з 2000 року. До 2000 року даною будівлею користувався його батько ОСОБА_11 та його дідусь ОСОБА_7 . 
Рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій № 68528601 від 20.07.2023 державним реєстратором прав на нерухоме майно Гвіздецької селищної ради Івано-Франківської області Григорів О.П. відмовлено ОСОБА_1 у проведенні реєстраційних дій за заявою у зв`язку з тим, що відсутні документи передбачені ст. 27 Закону 1952 від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», які підтверджують факт виникнення у ОСОБА_1 права власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться   за адресою: АДРЕСА_1 . 
Згідно відповіді Городенківської міської ради № Г-96 від 10.05.2023 року на земельну ділянку в АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_2 розробником ТзОВ «Геоземлекадсервіс» складена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на площу 0,0987 га, також дана земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі та присвоєно кадастровий номер 2621685501:01:002:0106. 
Згідно обстеження комісії з розгляду та вирішенню земельних спорів на території Городенківської міської ради територіальної громади частини земельної ділянки в АДРЕСА_2 та встановлено, що на ній розміщено підвальне приміщення яке використовується гр. ОСОБА_1 без правовстановлюючих документів. Рекомендовано ОСОБА_1 оформити правовстановлюючі документи на підвальне приміщення. Документація із землеустрою, що виготовлена ОСОБА_2 на земельну ділянку в АДРЕСА_1 ,29  міською радою не затверджена. 
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
 Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
  Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
  Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
  Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
  Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий).
    До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17.
    За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.
  Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на спірний об`єкт нерухомості за набувальною давністю, оскільки позивач в контексті положень статті 344 ЦПК України не є добросовісним набувачем, а самі по собі відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності за набувальною давністю.
  Такий висновок узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01 жовтня 2020 року у справі № 286/1652/18, від 21 січня 2021 року у справі № 140/1774/18, від 18 березня 2021 року у справі № 389/2946/16-ц, від 20 грудня 2021 року у справі № 294/380/20.
Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна – окреме споруджене підвальне приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що вважав себе спадкоємцем цього об`єкта нерухомості, бо усвідомлено бачив, що всі попередні спадкодавці-спадкоємці володіли та користувалися цим об`єктом, вказаний об`єкт ніколи не був головною річчю спадкової маси, завжди являвся допоміжним приміщенням до головного об`єкту - житлового будинку, який позивачем успадковано.
Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або запе6речень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд першої інстанції при розгляді справи дав належну оцінку обставинам на які посилався позивач у позовній заяві та в сукупності з іншими доказами, а саме показами свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 дійшов вірного висновку, що відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на спірний об`єкт нерухомості за набувальною давністю. 
Доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди скаржника з наданою судом оцінкою зібраним у справі доказам та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин в тому контексті, який на думку скаржника свідчить про набуття ним права власності на спірне підвальне приміщення за правилами статті 344 ЦК України, проте ці обставини були перевірені судом і наявність наведених у цій нормі підстав спростовано під час розгляду справи.
Доводи скаржника про те, що суд не врахував, що спірний об`єкт є безгосподарним майном не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи не містять таких доказів, а позивач під час розгляду справи доводив, що вказаним майном він користується, оскільки його родичі також користувалися вказаним майном.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував, що позивач посилався на те, що вказаний спірний об`єкт належить йому на праві власності за договором дарування в якій не включено спірний об`єкт не заслуговують на увагу, оскільки ця обставина не доведена позивачем належними доказами та в розумінні ст. 344 ЦК України не дає підстави для визнання за позивачем права власності на спірний об`єкт за набувальною давністю.
Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на вирішення спору по суті не впливають.
Відповідно до пункту 1 частини 1статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судові рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Отже, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення слід залишити без змін. 
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, то судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 11 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 16 травня 2024 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков

В.А. Девляшевський