УХВАЛА

13 травня 2024 року 
м. Київ
справа №420/23612/23
адміністративне провадження № К/990/14994/24  
Верховний Суд у складі  Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Уханенка С.А.,
суддів: Прокопенка О. Б.,  Кашпур О.В., 
перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2023 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 18 серпня 2023 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року у справі №420/12041/22;
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у сумі 73310 гривень 90 копійок у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 18 серпня 2023 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року у справі № 420/12041/22.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2023 року позов задоволено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2024 року апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задоволено частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2023 року скасовано.
Прийнято нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
15 квітня 2024 року засобами поштового зв`язку позивач надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2024 року у цій справі.
Предметом спору у цій справі є стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Зазначена конституційна норма кореспондується з положеннями частини першої статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Наведене означає, що положеннями пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачено можливість перегляду, як виняток, судового рішення, що не підлягає касаційному оскарженню судом касаційної інстанції у разі, якщо заявником зазначені випадки, передбачені підпунктами "а" - "г" цієї норми та викладені підстави, визначені частиною четвертою статті 328 КАС України.
Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, справа розглянута Одеським окружним адміністративним судом в порядку спрощеного позовного провадження.
Оскаржуючи судові рішення у справі, яка розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, скаржник у касаційній скарзі послався на підпункти «а» та «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
В обґрунтуванні підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України позивач посилається на постанови Верховного Суду від 11 грудня 2020 року у справі №200/10820/19-а, від 04 травня 2022 року у справі № 200/14472/19-а, в яких, як стверджує скаржник, наведено правову позицію щодо порядку звернення до суду з питання виплати грошової компенсації втрати частини доходів, а саме - обов`язкова наявність листа-відмови у виплаті грошової компенсації, проте, як зазначає скаржник, в умовах воєнного стану отримати будь-який лист від військової частини є значно важчим процесом ніж в умовах, в яких Верховним Судом було прийнято постанови від 11 грудня 2020 року у справі №200/10820/19-а, від 04 травня 2022 року у справі № 200/14472/19-а.
З огляду на викладене, Верховний Суд зазначає наступне. 
Так, питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення державою норм матеріального та процесуального права, які зачіпають інтереси великого кола осіб, що супроводжуються чималою кількістю оскарження таких рішень у подібних справах, тощо.
Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.
Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов`язковим для всіх судів та суб`єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень статті 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.
Водночас колегія суддів зауважує, що потреба у формуванні єдиної правозастосовчої практики виникає, передусім, у тих випадках, коли практики з певного питання немає взагалі і її потрібно сформувати, або відсутня єдність у вже сформованій практиці з певного питання і такі обставини необхідності  формування висновку щодо застосування норми права належно обґрунтовані у касаційній скарзі з викладенням підходу до застосування такої норми права, яка не застосовувалася раніше Верховним Судом у подібних правовідносинах. 
Проте наведені скаржником доводи не свідчать про наявність жодної із вказаних вище умов, скаржник жодним чином не посилається на різноманітність такої практики або про її відсутність, не зазначає норму права та правовідносини, які вона врегульовує, що потребують висновку Верховного Суду стосовно питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Невідповідність, на думку позивача, висновків Верховного Суду, на які він посилається, зміненим обставинам сьогодення не свідчить про наявність та обґрунтованість у цьому випадку підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.  
Отже, Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на підпункт «а»  пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.  
В обґрунтуванні підпункту «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України позивач зазначає, що: "враховуючи загальну чисельність осіб, яких стосується оскаржуване у касаційній скарзі питання, те, що для отримання листа-відмови державний бюджет України несе прямі витрати в умовах воєнного часу та дані витрати можна оптимізувати шляхом визнання такого листа не обов`язковим для розгляду справи, а за відмову приймати відзив на позовну заяву, то дана справа, очевидно, становить значний суспільний інтерес та має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики".
Проте Верховний Суд відхиляє доводи скаржника про те, що ця справа становить значний суспільний інтерес, оскільки скаржник не надав жодних доказів та не обґрунтував обставини, які б виділяли вимоги заявника у цій справі в особливу категорію спорів або свідчили про наявність заінтересованості необмеженої кількості осіб в результатах розгляду саме цієї справи.
Отже, Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.  
Відтак, Суд дійшов висновку, що у касаційній скарзі позивачем не наведено обґрунтованих підстав можливості допуску касаційної скарги до перегляду судових рішень, прийнятих за наслідками розгляду справи за правилами спрощеного провадження.
З огляду на відхилення Верховним Судом зазначених заявником виняткових обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які є передумовою для перевірки вмотивованості підстав касаційного оскарження цих рішень, встановлених пунктами 1, 2, 3, 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою необхідно відмовити.
Керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України, Суд
У Х В А Л И В :
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
2. Копію ухвали направити заявнику за допомогою підсистеми ЄСІТС "Електронний кабінет" (у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді	С.А. Уханенко О.Б. Прокопенко   О.В. Кашпур