КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
10 квітня 2024 року
 
справа № 359/9979/23
 
провадження № 22-ц/824/6669/2024
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            судді-доповідача: Музичко С.Г.,
            суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.
при секретарі: Савіцькій Д.А.
  
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 
відповідач - державне підприємство обслуговування повітряного руху України
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства обслуговування повітряного руху України  на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2023 року, постановлено під головуванням судді Семенюти О.Ю., у справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення матеріальної допомоги, пені та суми інфляції за час прострочення виконання грошового зобов`язання,
В С Т А Н О В И В :
 
У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулась з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що 30 червня 2020 року між нею та ДП «Украерорух» був укладений договір про виплату матеріальної допомоги за колективним договором №ПР-25/2020 у розмірі 384900 гривень, що становило 20 посадових окладів позивача. Вказаний договір було укладено на виконання п.6.25.2 колективного договору, який діє у ДП «Украерорух», відповідно до якого виплата матеріальної допомоги працівнику при виході на пенсію здійснюється у порядку, передбаченому окремим договором. З часу укладення договору про виплату матеріальної допомоги ОСОБА_1 було виплачено 6 посадових окладів з 20. З березня 2022 року відповідач в односторонньому порядку припинив виконання вказаного договору, обґрунтовуючи таке припинення прийняттям 30 березня 2022 року наказу ДП «Украерорух» №141, яким було призупинено дію окремих положень колективного договору між адміністрацією ДП «Украерорух» та профспілками з 1 квітня 2022 року на час воєнного стану в Україні, в тому числі, і пункту 6.25.2. Однак, дія вказаного наказу не може розповсюджуватись на правовідносини, що врегульовані договором про виплату матеріальної допомоги від 11 червня 2020 року. Відповідач, всупереч вимогам чинного законодавства, в односторонньому порядку змінив умови означеного договору, укладеного з позивачем. ОСОБА_1 має право на отримання залишку коштів, виплата яких їй була гарантована договором про виплату матеріальної допомоги за колективним договором №ПР-25/2020 від 30 червня 2020 року, в розмірі 269430 гривень 00 копійок. Крім того, відповідно до п.4.1 означеного договору у разі порушення строку виплати матеріальної допомоги ДП «Украерорух» сплачує працівнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від несвоєчасно виплаченої суми. У зв`язку з пропуском строку виплати допомоги відповідач має сплатити ОСОБА_1 пеню за час затримки розрахунку в розмірі 25287 гривень 06 копійок. Також на підставі ст.625 ЦК України у ДП «Украерорух» виник обов`язок зі суми інфляції за час прострочення виконання грошового зобов`язання з 1 травня 2022 року по 2 жовтня 2023 року в розмірі 6544 гривень 34 копійок.
Тому ОСОБА_1 просила суд стягнути з ДП «Украерорух» на свою користь 269430 гривень 00 копійок одноразової грошової допомоги, пеню в розмірі 25287 гривень 06 копійок, суму інфляції за час прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 6544 гривень 34 копійок.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу в розмірі 173 205 гривень 00 копійок, пеню в розмірі 23 450 гривень 45 копійок та суму інфляції за час прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 5701 гривні 85 копійок.
У задоволенні позову в частині вимоги про стягнення грошових коштів в більшому розмірі відмовлено.
Вподаній апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Вимоги обґрунтовані тим, що висновок суду щодо непоширення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах військового стану» на позивача є помилковим. Вказує, що Наказом № 141 призупинено виплату матеріальної допомоги на час дії військового стану
Зазначає, що нарахування та виплата одноразової допомоги при звільнення за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію не входить до структури заробітної плати, не передбачена нормами КЗпП та не відноситься до інших заохочувальних та компенсаційних виплат, що встановлені ч. 3 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» та можлива у разі фінансової можливості. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Посилається на те, що призупинення відповідачем дії Колективного договору у зв`язку із військовою агресією не зупинило дію укладеного між сторонами договору від 30.06.2020 року. Вважає, що відповідачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між війною та невиконанням зобов`язань. Крім того, зауважує, що невиконання зобов`язань через вплив форс-мажорних обставин може звільнити від відповідальності за порушення зобов`язань, однак не звільняє від виконання самого зобов`язання.  Зазначає, що посилання відповідача на відсутність прибутку є необґрунтованим, оскільки здійснення виплат залежить не від прибутку, а наявності власних грошових коштів. Вказує, що відповідач отримує дотації з державного бюджету та  допомогу від Євроконтролю з Аеронавігаційного Фонду солідарності. 
В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.
В судовому засіданні позивач та її представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не  підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив із невиконання відповідачем взятих на себе обов`язків. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що в лютому 2015 року між адміністрацією ДП «Украерорух» та профспілками був укладений колективний договір (а.с.64-74). 28 травня 2020 року до п.6.25.2 розділу 6 колективного договору (а.с.72) були внесені зміни, відповідно до яких виплата матеріальної допомоги працівнику при виході на пенсію буде здійснюватись на основі договору між працівником та адміністрацією, типова форма якого повинна бути погоджена з профспілковою стороною.
Наказом ДП «Украерорух» №162/о від 28 травня 2020 року (а.с.20) ОСОБА_1 було звільнено з посади диспетчера пункту передпольотного інформаційного обслуговування брифінг-офісу АДВ Київської служби обслуговування повітряного руху РСП «Київцентраеро» Украероруху в зв`язку з виходом на пенсію.
30 червня 2020 року між ОСОБА_1 та ДП «Украерорух» був укладений договір про виплату матеріальної допомоги за колективним договором №ПР-25/2020 (а.с.21-23) та додатковий договір до договору (а.с.24).
Наказом ДП «Украерорух» №141 від 30 березня 2022 року (а.с. 59-60) було призупинено дію окремих положень колективного договору з 1 квітня 2022 року на час воєнного стану в Україні, окрім пунктів та їх окремих підпунктів 5.1-5.4, 5.4.1, 5.6, 5.8, 5.10, 5.11, 5.11.1, 5.11.2, 5.15, 5.17, 5.25, 5.27 та 5.28 розділу 5 колективного договору, додатків 2-7, 9 до колективного договору.
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просила стягнути із відповідача матеріальну допомогу на підставі п. 6.25.2 колективного договору. 
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно із статтею 10 КЗпП України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Аналогічні положення містяться у статті 1 Закону України «Про колективні договори і угоди» (далі - Закон № 3356-XII).
Статтею 5 Закону № 3356-XII, яка регулює співвідношення законодавства і колективного договору, угоди, трудового договору, встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до п. 1, п. 2.2 колективного договору №ПР-25/2020 підприємство зобов`язалось виплатити позивачу матеріальну (грошову) допомогу, передбачену п.6.25.2 колективного договору. Посадовий оклад працівника для розрахунку матеріальної допомоги був визначений у розмірі 19245 гривень. 
Згідно з п. 2.3 договору розмір матеріальної допомоги склав 384900 гривень, що становило 20 посадових окладів працівника.
Відповідно до п.4.1 договору у разі порушення строку виплати матеріальної допомоги ДП «Украерорух» сплачує працівнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від несвоєчасно виплаченої суми за кожен день затримки починаючи з 11 робочого дня.
Зі змісту п.3.1 договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором № №ПР-25/2020 від 30 червня 2020 року, в редакції додаткового договору, укладеного між ДП «Украерорух» та позивачем (а.с.24), вбачається, що відповідач зобов`язався виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу в такому порядку: 1 посадовий оклад протягом 30 банківських днів з дати початку дії договору, а залишок суми матеріальної допомоги - по 1 посадовому окладу кожні 2 місяці, починаючи з 12-го місяця з дати підписання договору.
Наказом ДП «Украерорух» №403/о від 22 липня 2020 року (а.с.58) був встановлений такий порядок виплати матеріальної допомоги ОСОБА_1 : 
19245 грн - у період з 30.06.2020 до 10.08.2020; 
19245 грн - у період з 30.06.2021 до 30.08.2021; 
19245 грн - у період з 30.08.2021 до 30.10.2021; 
19245 грн - у період з 30.10.2021 до 30.12.2021; 
19245 грн - у період з 30.12.2021 до 30.02.2022; 
19245 грн - у період з 30.02.2022 до 30.04.2022; 
19245 грн - у період з 30.04.2022 до 30.06.2022; 
19245 грн - у період з 30.06.2022 до 30.08.2022; 
19245 грн - у період з 30.08.2022 до 30.10.2022; 
19245 грн - у період з 30.10.2022 до 30.12.2022; 
19245 грн - у період з 30.12.2022 до 30.02.2023; 
19245 грн - у період з 30.02.2023 до 30.04.2023; 
19245 грн - у період з 30.04.2023 до 30.06.2023; 
19245 грн - у період з 30.06.2023 до 30.08.2023; 
19245 грн - у період з 30.08.2023 до 30.10.2023; 
19245 грн - у період з 30.10.2023 до 30.12.2023; 
19245 грн - у період з 30.12.2023 до 30.02.2024; 
19245 грн - у період з 30.02.2024 до 30.04.2024;
 19245 грн - у період з 30.04.2024 до 30.06.2024; 
19245 грн - у період з 30.06.2024 до 30.08.2024.
У відзиві (а.с.51) представник відповідача Лисов Д. визнав, що ДП «Украерорух» виплатило позивачу частину матеріальної допомоги у загальному розмірі 115470 гривень, що становить 6 посадових окладів. 
Зазначене сторонами не оспорюється.
Разом із тим, станом на день звернення ОСОБА_1 до суду з позовом 5 жовтня 2023 року, з урахуванням строків настання кожного із чергових платежів, відповідач не виплатив 8 посадових окладів, строки по виплаті яких настали. 
Суд першої інстанції вірно виходив із того, що станом на день ухвалення судового рішення позивач має право вже на 9 посадових окладів, що становить 173 205 гривень 00 копійок (19245 х 9), строки виплати яких настали, проте ДП «Украерорух» взятого на себе зобов`язання по їх виплаті не виконав. 
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення із відповідача на користь позивача матеріальної допомоги за 9 посадових окладів, строки виплати яких настали.
Також вірним є посилання суду першої інстанції на те, що додаткова угода №2 до договору №ПР-25/2020 від 30 червня 2020 року не була отримана позивачем та залишилась ним не підписаною, а отже сторонами не було у встановленому п.5.2 договором порядку погоджені зміни до нього.
Пунктом 4.1 договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором №№ПР-25/2020 від 30 червня 2020 року позивач має право на отримання пені в розмірі облікової ставки НБУ від несвоєчасно виплаченої суми за кожен день затримки починаючи з 11 робочого дня. 
На підставі ч.2 ст.625 ЦК України у відповідача також  виник обов`язок сплатити ОСОБА_1 суму інфляції за час прострочення виконання грошового зобов`язання
Колегія суддів погоджується із розрахунком пені та інфляції за час прострочення виконання грошового зобов`язання суду першої інстанції, розмір яких становить 23450 гривень 45 копійок та 5701 гривні 85 копійок  відповідно.
Доводи апеляційної скарги відповідача про помилковість висновків суду щодо непоширення на спірні правовідносини положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 136-IX, апеляційним судом відхиляються, оскільки виплата матеріальної допомоги позивачу обумовлена договором про виплату матеріальної допомоги, укладеним між сторонами 30 червня 2020 року, після припинення трудових відносин позивача з відповідачем у зв`язку зі звільненням з роботи.
Між сторонами не було укладено додаткових угод щодо внесення змін до договору про виплату матеріальної допомоги, а тому колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги щодо призупинення дію деяких положень колективного договору, то й укладений на основі колективного договору договір про виплату матеріальної допомоги теж призупиняє свою дію
Також звертаючись із апеляційною скаргою відповідач посилається на настання форс-мажорних обставин у зв`язку із російським вторгненням на територію України. 
Разом із тим, як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 17 серпня 2022 року у справі №922/854/21 форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Верховний Суд у постанові від 31 серпня 2022 року в справі №910/15264/21 наголосив, що між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 905/857/19 (провадження № 12-56гс21) також викладено висновок, що єдиним належним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань є сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні».
Відповідачем не доведено зв`язку між неможливістю виконання зобов`язання за укладеним між сторонами договором та військовою агресією російської федерації в Україні.
Крім того, форс-мажорні обставини звільняють тільки від відповідальності за порушення зобов`язань (тобто від нарахування штрафів/пені), проте не звільняють від необхідності виконання відповідних договірних зобов`язань. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.
Відповідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись  ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382  ЦПК  України, суд
 
               П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України залишити без задоволення.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Суддя-доповідач  

Судді