ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 червня 2024 року	Львів	Справа № 380/16549/23 пров. № А/857/6810/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді                                     Курильця А.Р., 
суддів                                                           Мікули О.І., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року в справі №380/16549/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції – Гавдик З.В.,
час ухвалення рішення – 28 лютого 2024 року,
місце ухвалення рішення – м.Львів,
дата складання повного тексту рішення – 28 лютого 2024 року,

                                                              ВСТАНОВИВ:
У липні 2023 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області (далі - відповідач) в якому просив:
1) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо не включення до наказу від 24.11.2022 № 1430 та не видачі ОСОБА_1 посвідчення про відрядження з талоном посвідчення про відрядження та карткою автоматизованої інформаційної системи "Відрядження";
2) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо не включення до наказу від 24.11.2022 № 1430 та забезпечення ОСОБА_1 коштами для здійснення поточних витрат під час службового відрядження (авансом).
3) зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області   здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсацію сум добових витрат та витрат на найм житлових приміщень за час перебування у службовому відрядженні за період з 25.11.2022 по 20.12.2022, в сумі 19050 грн;
4) зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області нарахувати й виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати всієї суми, що належать працівникові при звільненні, з дня звільнення, з 31.01.2023, по день фактичного повного розрахунку.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення адміністративного позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим,  що під час проходження служби на підставі наказу ГУНП від 24.11.2022 № 1430 у період з 25.11.2022 по 20.12.2022 він був відряджений до Житомирського районного управління поліції ГУНП. Водночас ГУНП безпідставно не здійснило виплату компенсації сум добових витрат та витрат на найм житла за час перебування у службовому відрядженні, відповідно до наказу № 1430,  тому позивач вимушений звернутися до суду для відновлення порушених прав та стягнення з відповідача на його користь невиплачених грошових коштів за добовими витратами та витратами на оренду житла у загальній сумі 19050 грн.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що відповідно до п. 4 розділу 3 Інструкції № 672 поліцейський, який виїжджає у службове відрядження, зобов`язаний у підрозділі документального забезпечення органу (підрозділу) поліції отримати посвідчення про відрядження, заповнити всі його реквізити, після чого у разі необхідності подати талон посвідчення про відрядження до бухгалтерської служби органу (підрозділу) поліції для отримання авансу.
Тобто ОСОБА_1 повинен був самостійно звернутись до бухгалтерської служби органу (підрозділу) поліції та подати талон посвідчення про відрядження для отримання авансу, а тому твердження позивача щодо протиправної бездіяльності ГУНП та не включення до наказу № 1430 та не забезпечення його авансом є безпідставними.
Позивач подав заперечення на відзив відповідача, в яких висловив незгоду з такими доводами останнього, ствердивши про те, що відповідач був наділений повноваженнями самостійного отримати в керівника Житомирського РУП ГУНП письмове підтвердження про перебування позивача у службовому відрядженні й саме протиправна поведінка (бездіяльність) відповідача зумовила неотримання позивачем необхідних документів.
Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 05.02.2021 № 46 о/с був призначений на посаду заступника начальника районного управління поліції – начальника слідчого відділення Коростенського районного управління поліції ГУНП.
Згідно з наказом ГУНП від 30.01.2023 № 43 о/с позивача, заступника начальника управління поліції – начальника слідчого відділення Коростенського районного управління поліції ГУНП відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію», звільнено зі служби в поліції з 31.01.2023.
Під час проходження служби на вказаній вище посаді у м. Коростень Житомирської області на підставі наказу ГУНП від 24.11.2022 № 1430 (далі по тексту наказ № 1430) у період з 25.11.2022 по 20.12.2022 позивач був відряджений до Житомирського районного управління поліції ГУНП.
14.06.2023 позивач звернувся із запитом до ГУНП з проханням повідомити, які суми добових витрат та витрат на найм житла були йому виплачені у зв`язку з перебуванням у відрядженні згідно з наказом ГУНП від 24.11.2022 № 1430.
13.07.2023 на зазначений запит позивач отримав відповідь від 19.06.2023 № 70зі/29/01-2023, згідно з якою до Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП наказ ГУНП від 24.11.2022 № 1430 не надходив, в зв`язку з чим не було проведено оплату послуг за найм житла та добових. Одночасно проінформовано, що кошти за відрядження сплачуються при надходженні до УФЗБО наказу про відрядження, а також звіту про використання коштів витрачених у відрядженні згідно талону посвідчення із гербовими печатками про прибуття та вибуття із місця відрядження.
До відділу документального забезпечення ГУНП в Житомирській області відповідачем направлено запит від 08.08.2023 № 946/26/01-2023, для надання інформації чи отримував ОСОБА_2 відповідно до наказу ГУНП в Житомирській області від 24.11.2023 №1430 посвідчення про відрядження.
11.08.2023 надійшла відповідь №421/11/01-2023, в якій відділ документального забезпечення зазначив, що ОСОБА_1 талон посвідчення про відрядження, відповідно до наказу ГУНП в Житомирській області від 24.11.2022 №1430, не отримував.
Відділом правового забезпечення до УФЗБО ГУНП в Житомирській області був направлений запит від 08.08.2023 №947/26/01/2023, щодо надання інформації чи отримував ОСОБА_1 відповідно до наказу ГУНП в Житомирській області від 24.11.2022 №1430 звіт про використання коштів, талон посвідчення про відрядження, чи здійснювалась виплата ОСОБА_1 компенсація сум добових витрат та витрат на найм житла.
10.08.2023 до ВПЗ ГУНП надійшла відповідь №986/29/01-2023 в якій УФЗБО ГУНП зазначають, що первинні бухгалтерські документи, а саме: наказ, посвідчення про відрядження та звіт про використання коштів до УФЗБО ГУНП в Житомирській області на ім`я ОСОБА_1 не надходило.
В зв`язку з цим, добові витрати та витрати за найм житла у відповідності до наказу ГУНП в Житомирській області від 24.11.2022 №1430 не здійснювались
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Частиною першою статті 3 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до пунктів 2, 3 розділу І Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.08.2017 року №672, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.08.2017 №1042/30910 (далі - Інструкція №672), службовим відрядженням вважається поїздка поліцейського за наказом, підписаним керівником органу поліції або особою, яка виконує його обов`язки, його першим заступником або заступниками відповідно до їх компетенції, на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового завдання поза місцем його постійної служби.
Основними завданнями службових відряджень є, зокрема надання практичної допомоги в службовій діяльності органів (підрозділів) поліції.
Щодо не включення до наказу від 24.11.2022 № 1430 та забезпечення ОСОБА_1 коштами для здійснення поточних витрат під час службового відрядження (авансом).
Згідно пункту 1 розділу II Інструкції № 672 при направленні поліцейського у службове відрядження видається наказ, підписаний керівником органу поліції або особою, яка виконує його обов`язки, його першим заступником або заступниками відповідно до розподілу функціональних обов`язків (посадових інструкцій).
У наказі зазначаються пункт призначення, найменування органу поліції, у тому числі його територіального (відокремленого) підрозділу (управління, відділу, відділення), куди відряджено працівника, строк та мета відрядження.
Зміна строків відрядження або пунктів призначення здійснюється шляхом видання нового наказу.
У разі направлення поліцейських для проведення оперативно-розшукових заходів у наказі можуть не зазначатися пункт призначення, найменування органу поліції, у тому числі його територіального (відокремленого) підрозділу (управління, відділу, відділення). Водночас ці відомості зазначаються у завданні, витяг з якого чи копія якого додається до звіту про використані кошти, надані на відрядження (далі - звіт про використання коштів).
Отже, Наказ ГУНП в Житомирській області від 24.11.2022 №1430 видано відповідно до вимог Інструкції № 672, в якому вказано всі відомості, які передбачені даною інструкцією.
Пунктом 2 розділу II Інструкції № 672 встановлено, зокрема, що строк відрядження не може перевищувати 30 календарних днів з урахуванням часу перебування в дорозі, за винятком випадків, передбачених  постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року N 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» (далі - постанова КМУ N 98), та випадків, передбачених пунктами 4 та 6 цього розділу.
З дозволу керівника органу поліції або особи, яка виконує його обов`язки, ураховується затримка у відрядженні з причин, що не залежать від відрядженого поліцейського, за наявності підтвердних документів. При цьому загальний строк відрядження не може перевищувати 60 календарних днів.
Відповідно до п.3 розділу II Інструкції № 672 поліцейським, направленим у службові відрядження, за кожний день перебування у відрядженні в межах строків, передбачених пунктом 2 цього розділу, виплачуються добові в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 4 розділу II Інструкції № 672 строк службового відрядження поліцейського, який направляється в межах України для участі в антитерористичних операціях і здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки й оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, а також здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні (далі - операція Об`єднаних сил), не повинен перевищувати періоду проведення таких операцій.
Відповідно до пунктів 1, 3, 4, 8 розділу ІІІ Інструкції №672 поліцейському, який направляється у службове відрядження, видається посвідчення про відрядження з талоном посвідчення про відрядження та карткою автоматизованої інформаційної системи Відрядження (далі - картка АІС Відрядження), які оформлюються відрядженою особою.
Орган (підрозділ) поліції самостійно забезпечує виготовлення бланків посвідчень про відрядження.
На бланку посвідчення про відрядження проставляється відповідні серія та номер.
Виїзд поліцейського у службове відрядження без посвідчення про відрядження не дозволяється.
Посвідчення про відрядження підписується керівником органу поліції або його першим заступником, заступниками відповідно до їх компетенції та скріплюються гербовою печаткою.
Поліцейський, який виїжджає у службове відрядження, зобов`язаний у  підрозділі документального забезпечення органу (підрозділу) поліції отримати посвідчення про відрядження, заповнити всі його реквізити, після чого у разі необхідності подати талон посвідчення  про відрядження до бухгалтерської служби органу (підрозділу) поліції для отримання авансу.
Усі витрати на службове відрядження відшкодовуються лише за наявності оригіналів документів, що засвідчують вартість цих витрат.
Згідно з пунктом 9 розділу ІІІ Інструкції №672 витрати на службове відрядження відшкодовуються відповідно до  постанови КМУ №98  та Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої  наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року N 59, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 31 березня 1998 року за N 218/2658 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 17 березня 2011 року N 362) (із змінами).
Відповідно до абзацу 1 пункту 7 Постанови Кабінету Міністрів України «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» від 2 лютого 2011 №98 в редакції, чинній на час виникнення правовідносин, установлено що державним службовцям, а також іншим особам, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності підтвердних документів, відшкодовуються: 1) витрати: на проїзд (у тому числі на перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад, а також за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті); на оплату вартості проживання у готелях (мотелях), інших житлових приміщеннях; на побутові послуги, що включені до рахунків на оплату вартості проживання у місцях проживання (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), але не більш як 10 відсотків сум добових витрат для держави, до якої відряджається працівник, визначених у додатку 1 до цієї постанови, за всі дні проживання; на бронювання місць у готелях (мотелях) у розмірах не більш як 50 відсотків вартості місця за добу; на користування постільними речами в поїздах; на оформлення закордонних паспортів; на оформлення дозволів на в`їзд (віз); на оплату вартості страхового поліса життя або здоров`я відрядженого працівника або його цивільної відповідальності (у разі використання транспортного засобу) за наявності оригіналу такого поліса з відміткою про сплату страхового платежу, якщо згідно із законами держави, до якої відряджається працівник, або держав, територією яких здійснюється транзитний рух до зазначеної держави, необхідно здійснити таке страхування; на обов`язкове страхування та інші документально оформлені витрати, пов`язані з правилами в`їзду та перебування у місці відрядження; на оплату службових телефонних розмов.
Згідно п.14 Розділу ІІІ Інструкції №672 розміри добових витрат та гранична сума витрат на найм житлового приміщення за добу визначаються відповідно до додатка 1 до постанови КМУ № 98.
Пунктом 16 Розділу ІІІ Інструкції №672 встановлено, що після повернення зі службового відрядження протягом п`яти робочих днів поліцейський зобов`язаний подати до бухгалтерської служби картку АІС Відрядження у паперовому вигляді, посвідчення про відрядження та звіт про використання коштів.
Матеріали справи не місять доказів подання ОСОБА_3 після повернення зі службового відрядження протягом п`яти робочих днів до бухгалтерської служби картки АІС Відрядження у паперовому вигляді, посвідчення про відрядження та звіт про використання коштів.
З цих підстав, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач правомірно не видавав та не перераховував позивачу аванс на відрядження.
Відповідно до пункту 18 розділу ІІІ Інструкції, якщо до бухгалтерської служби звіт про використання коштів подано заповненим неповністю, з помилками та/або без підтвердних документів, його разом зі всіма документами повертають поліцейському без виконання.
Поліцейський у строк до трьох робочих днів з часу повернення звіту про використання коштів повинен подати до бухгалтерської служби виправлений звіт про використання коштів та підтвердні документи.
Як правильно звернув увагу суд першої інстанції, Інструкцією N 672 встановлено обов`язок поліцейського подати документи про перебування у відрядженні, протягом п`яти робочих днів після повернення зі службового відрядження.
Положення Інструкції № 672 передбачають прямий обов`язок позивача отримати посвідчення про відрядження та зазначають, що виїзд поліцейського у службове відрядження без посвідчення про відрядження не дозволяється.
Колегія суддів не заперечує факт перебування позивача у відрядженні, однак лише саме така обставина, безвідносно виконання обов`язку щодо підтвердження витрат та подання відповідних документів, не зумовлює обов`язку відповідача виплатити спірні добові позивачу. 
Позивачем на надано жодних належних та допустимих доказів  щодо звернення ним для отримати посвідчення про відрядження, заповнення всіх його реквізитів, після чого у разі необхідності подання талону посвідчення про відрядження до бухгалтерської служби органу (підрозділу) поліції для отримання авансу.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що позивач не виконав положення Інструкції № 672, а тому відповідач правомірно відмовив позивачу щодо відшкодування витрат на відрядження. Відтак, підстави для стягнення на користь позивача з відповідача витрат на відрядження в сумі 19050 грн. відсутні, зворотні доводи скаржника свого підтвердження не знайшли. 
В свою чергу, оскільки у відшкодуванні витрат на відрядження відповідач відмовив правомірно, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що мала місце затримка виплати при звільненні позивача всіх сум, що йому належать, а також, що відповідач зобов`язаний сплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку на день винесення судового рішення.
Підсумовуючи, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду -  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -
                                                   ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року в справі №380/16549/23 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	О. І. Мікула 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 05 червня 2024 року.