УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/1743/23 Головуючий у 1-й інст. Маслак В. П. 
Категорія 68 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Борисюка Р.М., Талько О.Б.,
за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г., 
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №296/1743/23 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, третя особа: Служба у справах дітей Житомирської міської ради,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 17 січня 2024 року, яке ухвалене під головуванням судді Маслак В.П. у м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до ОСОБА_2 . Просив: зобов`язати відповідача не перешкоджати брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визначити наступні способи участі у вихованні доньки ОСОБА_4 особисте спілкування: спілкування дитини ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 шляхом відеозв`язку, зокрема, з використанням соціальних мереж (Telegram, Viber, WhatsApp) та/або програм Zoom, Skype, сім разів на тиждень із понеділка по неділю з 18:00 до 20:00; побачення один раз на місяць за місцем перебування батька - ОСОБА_1 ; спільний відпочинок - у другу половину літа дитина проводить із батьком ОСОБА_1 ; необмежене спілкування з донькою особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього візуального контакту між батьком та донькою; зобов`язати ОСОБА_1 надавати ОСОБА_1 точну інформацію щодо стану здоров`я, фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомляти про це особисто на наступний день з дня настання таких обставин.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за час перебування в шлюбі з ОСОБА_1 у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_3 . Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 22 червня 2022 року шлюб між сторонами розірваний. З настанням військового стану в Україні відповідач разом із донькою ОСОБА_5 виїхала до Королівства Данії, а 16 квітня 2022 року переїхала до Республіки Польща, м.Гданськ, без його згоди та не попередивши його про своє рішення. З моменту, коли відповідач із донькою почали проживати в Королівстві Данія, між ними почалися непорозуміння щодо прийняття участі батька у вихованні доньки, її відвідуванні, почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони матері дитини стосовно нормального спілкування батька з донькою. Після переїзду відповідача разом із донькою до Республіки Польща, де перебувають її батьки, ситуація лише погіршилася. Всі його спроби та прохання з приводу спілкування з донькою ігноруються. Він неодноразово намагався домовитися про спілкування онлайн за допомогою технічних засобів, чи щоб відповідач хоч раз привезла доньку до населених пунктів України, які межують з Республікою Польща, при тому, що всі витрати обіцяв взяти на себе. Нажаль прохання проігноровані. Відповідач перешкоджає йому, не бажає його присутності та штучно створює такі обставини, через які він не може нормально зустрічатися з донькою. Весь час він намагається налагодити нормальний зв`язок із дитиною, приймати участь у її вихованні, утриманні, розвитку її здібностей та забезпечувати її всім необхідним для нормального розвитку та становлення. Його права, як батька, порушені, що підтверджується доказами.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 17 січня 2024 року позов задоволений частково. Усунуті перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з боку матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом визначення батькові дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , наступних способів спілкування та виховання дитини: спілкування з дитиною ОСОБА_3 шляхом відеозв`язку, зокрема, з використанням соціальних мереж (Telegram, Viber ,WhatsApp), та/або за допомогою програм Zoom, Skype сім разів на тиждень із понеділка по неділю в часовий проміжок з 18:00 по 20:00 годину, з урахуванням режиму дня дитини та різниці в часі з країною перебування; безперешкодне спілкування з дитиною ОСОБА_3 особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього візуального контакту між батьком та дитиною з урахуванням режиму дня та зайнятості дитини. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 29 листопада 2024 року зобов`язано ОСОБА_2 надавати ОСОБА_1 інформацію про зміни стану здоров`я, фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом доби з моменту настання відповідних обставин.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції від 17 січня 2024 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, тобто також встановити побачення із донькою та спільний літній відпочинок.
Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що докази на підтвердження того, що відповідач свідомо перешкоджає йому вільно спілкуватися з донькою та маніпулює дитиною, налаштовуючи її проти нього, надані суду та неодноразово заявлялося про такі обставини під час судових засідань. Суд першої інстанції своїм рішенням позбавив його можливості прямих контактів з дитиною, чим порушив приписи Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року. Враховуючи той факт, що відповідач свідомо перешкоджає йому вільно спілкуватися з дитиною та маніпулює нею, налаштовуючи проти нього, позбавлення можливості прямих контактів із дитиною може призвести до небажання дитини в майбутньому взагалі спілкуватися з батьком. Твердження суду стосовно того, що орган опіки відносин із батьками не встановив, повноцінно обставин справи не з`ясував, але надав висновок по суті спору лише на основі наданих позивачем заяв та доказів не відповідає дійсності, оскільки у висновку зазначено, що відповідач подавала до органу заяву від 09 серпня 2022 року зі своїми поясненнями. Також у висновку зазначено, що відповідачу на електронну адресу та месенджер «Viber» направлялися листи з проханням висловити думку щодо заявлених вимог та можливості спілкування батька з дочкою ОСОБА_5 . На вказані листи та повідомлення ОСОБА_1 не відреагувала. Дані обставини, ще раз підтверджують, що відповідач свідомо чинить перешкоди у його спілкуванні з донькою, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги. Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки висновку органу опіки та підійшовши до нього формально. Наполягає на тому, що прямі контакти його з дитиною є необхідними, адже лише виховання та спілкування з дитиною шляхом особистого спілкування безкомпромісно є важливим елементом розвитку дитини у психологічному аспекті.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. За змістом частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Стариченко А.В. апеляційну скаргу підтримали та просять її задовольнити, рішення суду від 17 січня 2024 року скасувати та постановити нове, яким встановити батькові дитини також побачення з донькою хоча б один раз на місяць та спільний відпочинок у літній період хоча б ненадовго на території України. Позивач із свого боку зобов`язується оплатити матері дитини витрати на дорогу в обох напрямках. Він призовного віку та обмежений у праві перетинати кордон України через воєнний стан.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася. Судова повістка повернута Укрпоштою з грифом: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.170). Відповідно до положень частини восьмої ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування. Додатково судова повістка направлена відповідачу на електронну пошту 17 квітня 2024 року, враховуючи, що остання надала суду заявку про отримання процесуальних документів в електронному вигляді (а.с.53,167). Отже, відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не спрямовувала.

Судова повістка доставлена органу опіки та піклування до його електронного кабінету (а.с.168). Орган опіки та піклування спрямував до суду заяву про розгляд справи без участі його представника. 

За таких обставин, відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка відповідача та представника органу опіки та піклування, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 

Перевіривши законність та обґрунтованість оскарженого рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у встановленні побачення дитини із батьком, суд першої інстанції виходив із того, що за введення в Україні воєнного стану безпечніше залишатися у Польщі у стійкому та безпечному середовищі та не наражати дитину на небезпеку навіть раз на місць. Відмовляючи у спільному літньому відпочинку, суд першої інстанції послався на те, що такий є передчасним, оскільки не встановлено стан здоров`я дитини, її психоемоційний стан та відносини з батьком.

Колегія суддів апеляційного суду не може повність погодитися із таким висновком суду першої інстанції з таких мотивів. 

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.7).

ОСОБА_1 звернувся з заявою від 02 червня 2022 року на ім`я начальника служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради з проханням визначити рішенням виконкому Житомирської міської ради дні та години зустрічей з дитиною, у зв`язку з тим, що дружина ОСОБА_6 перешкоджає бачитись з дитиною ОСОБА_3 (а.с.13). Останні проживають у Польщі в м. Гданськ.

Із заяви ОСОБА_1 від 09 серпня 2022 року, направленої до Служби у справах дітей Житомирської міської ради, прослідковується, що вона разом із дитиною ОСОБА_3 перебуває у Республіці Польща, куди виїхали через військовий стан в Україні та отримали статус осіб, що мають тимчасовий захист (а.с.14). Стверджує, що у спілкуванні ОСОБА_1 з дитиною перешкод не створює. Також зазначила, що не заперечує щодо спілкування батька з дитиною, але на території Республіки Польща, м. Гданськ, за місцем їх проживання (а.с.14).

ОСОБА_1 , звертаючись до Служби у справах дітей Житомирської міської ради з заявою зазначав, що він є особою призовного віку та виїхати за межі території України не може. Просив визначити дні та години для побачення з дитиною (а.с.16).

Служба (управління) у справах дітей Житомирської міської ради листами від 09 та 27 грудня 2022 року повідомила ОСОБА_1 , що у ситуації, яка склалася, повноцінне з`ясування обставин, що призвели до виникнення спору, та прийняття виконавчим комітетом міської ради, як органом опіки та піклування, відповідного рішення є неможливим до повернення дитини на територію Житомирської об`єднаної територіальної громади. Також повідомлено ОСОБА_1 про те, що він має право вирішити питання щодо участі у вихованні доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у судовому порядку (а.с.15,17).

Виконавчим комітетом Житомирської міської ради, як органом опіки та піклування, з питання щодо визначення ОСОБА_1 способів його участі у вихованні та спілкуванні із дочкою ОСОБА_3 складений висновок, який затверджений рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 15 листопада 2023 року №1788, за яким, виходячи з інтересів дитини, виконавчий комітет Житомирської міської ради як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити ОСОБА_1 наступний спосіб його участі у вихованні та спілкуванні із дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : спілкування дочки ОСОБА_5 з батьком шляхом відеозв`язку з використанням доступних та наявних соціальних мереж та програм сім разів на тиждень: з понеділка по неділю в часовий проміжок з 18.00 до 20.00 години з урахуванням режиму дня дитини та різниці в часі з країною перебування дитини; побачення дочки Софії один раз на місяць за місцем перебування батька ОСОБА_1 за умови оплати ним витрат матері дитини на дорогу в обидві сторони та погодження місця зустрічі; спільний відпочинок дитини з батьком два тижні у літній період; можливість безперешкодного спілкування батька з дочкою особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів, що не передбачають безпосереднього візуального контакту між батьком та дочкою (а.с.92-93).

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою ст.5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (ст.7 Конвенції про права дитини).

Пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій ст.9 зазначеної Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої ст.18, частини першої ст.27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У відповідності до положень ст.5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на виховання дитини. Навпаки, міжнародні договори та національне законодавство гарантують батькам реалізацію принципу рівності при вихованні дитини.

В аспекті наявності підстав для встановлення обмежень щодо побачень батька з дитиною заслуговує на увагу рішення Європейського суду з прав людини від 19 жовтня 2023 року (справа №35481/20 «Терещенко проти України»), у якому суд констатував порушення ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при зменшенні періодичності побачень батька з дитиною (4 дні на місяць) без відповідних і достатніх підстав для цього, зокрема, якщо ці обмеження відповідали найкращим інтересам дитини. Крім того, судом констатовано не урахуванням національними судами положення ст.19 СК України, відповідно до якої, вирішуючи спори щодо участі батьків у вихованні дитини, суди могли не погоджуватися з висновком органу опіки та піклування, лише якщо висновок органу був недостатньо обґрунтованим або суперечив інтересам дитини.

Рівноцінне спілкування малолітньої дитини з батьком в тій же мірі, що і з матір`ю, відповідає її якнайкращим інтересам.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно з ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини (ст.15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, із ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з положеннями частини першої та другої ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Приймаючи рішення в інтересах дитини суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі справедливості, взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.

Відповідно до частини четвертої і п`ятої ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 фактично не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині побачення його з дитиною та встановлення спільного відпочинку у літній період.

Колегія суддів зазначає, що батько, який проживає окремо від своєї дитини, має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Відновлення і сталість відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати бажання чи наміри інших осіб обмежити дитину в зустрічах із батьком.

Європейський суд з прав людини зазначав, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Водночас, правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостроемоційними і мінливими стосунки між батьками.

Згідно з наявними у матеріалах справи документами ОСОБА_1 разом із малолітньою ОСОБА_3 , у зв`язку з обставинами, які пов`язані з введенням в Україні воєнного стану, виїхала до Республіки Польща на тимчасове проживання. Вказані обставини сторонами не заперечуються (а.с.14,98-107).

Разом із тим, тимчасовий виїзд дитини за кордон не повинен використовуватися як спосіб обмеження прав батька на спілкування з дитиною, яке повинно реалізовуватися задля підтримання родинних відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком. Однак, в силу об`єктивних причин реальні можливості між батьком і дитиною у таких умовах очевидно звужуються.

Позивач проживає окремо від доньки, шкідливих звичок не має, а тому не може бути обмеженим у праві на особисте спілкування з донькою. При цьому мати дитини не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Отже, право позивача підлягає захисту шляхом встановлення  ОСОБА_1 побачення з дочкою ОСОБА_5 один раз на місяць за місцем перебування батька на території України, враховуючи, що позивач погоджується взяти на себе оплату витрат матері дитини на дорогу в обох напрямках, за погодженням батьками часу, місця та періоду побачення, а також належить встановлення спільний відпочинок дитини з батьком упродовж двох тижнів у літній період за попередньою домовленістю між батьками, враховую вік дитини. Матеріали справи не містять доказів, які б доводили негативний вплив на дитину заходів прямого контакту із батьком, а тому встановлення регулярних особистих стосунків і прямих контактів доньки із батьком відповідає найвищим інтересам дитини. Обмеження таких контактів буде перешкоджати гармонійному розвитку дівчинки, яка має відчувати любов обох батьків незалежно від того, що вони розлучилися, а побоювання суду першої інстанції з цього приводу безпідставні та шкодитимуть інтересам дитини, враховуючи, що при цьому встановлюються застереження у вигляді оплати батьком проїзду, погодження батьками часу, місця та періоду побачень, попередньої домовленості між батьками щодо спільного відпочинку в літній період.

У §54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява №31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

При цьому, слід зазначити, що, з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати її інтересам.

Отже, рішення суду першої інстанції від 17 січня 2024 року в частині відмови у задоволенні позову скасовується та у цій частині ухвалюється нове судове рішення, яким встановлюється ОСОБА_1 побачення з дочкою ОСОБА_5 один раз на місяць за місцем перебування батька на території України за умови оплати ним витрат матері дитини на дорогу в обох напрямках та погодження батьками часу, місця і періоду побачення, а також встановлюється спільний відпочинок дитини з батьком упродовж двох тижнів у літній період за попередньою домовленістю між батьками, що відповідає положенням ст.376 ЦПК України. У решті рішення залишається без змін. 

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 17 січня 2024 року в частині відмови у задоволенні позову скасувати та ухвалити в цій частині нове.
Встановити ОСОБА_1 побачення з дочкою ОСОБА_5 один раз на місяць за місцем перебування батька на території України за умови оплати ним витрат матері дитини на дорогу в обох напрямках та погодження батьками часу, місця та періоду побачення.
Встановити спільний відпочинок дитини з батьком упродовж двох тижнів у літній період за попередньою домовленістю між батьками.
У решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 10 червня 2024 року.

Головуюча Судді: