УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 червня 2024 року
м. Київ
справа  № 727/10419/23
провадження № 51-3034 ск 24
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 08 січня 2024 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 07 березня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 червня 2023 року за № 12023262020002322, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу за вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 03 листопада 2020 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк 4 місяці, звільненого 12 лютого 2021 року по закінченню строку відбуття покарання, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 08 січня 2024 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 5 місяців.
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 07 березня 2024 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
За вироком суду встановлено, що  ОСОБА_5 22 червня 2023 року в період часу з 20:00 по 20:25, діючи в умовах воєнного стану, проникнув через незачинені вхідні двері до приміщення квартири АДРЕСА_2 , де повторно, таємно викрав грошові кошти в сумі 4 000 гривень, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на вказану суму.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_5 09 липня 2023 року в період часу з 22:13 по 22:18, перебуваючи в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_3 , діючи в умовах воєнного стану, повторно, таємно викрав товар на загальну суму 6823 гривень, чим заподіяв власнику цього майна - потерпілій ФОП ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вказану суму.
30 липня 2023 року близько 16:30 ОСОБА_5 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_4 , діючи в умовах воєнного стану, повторно, таємно викрав із відчиненого транспортного засобу «Ford Transit», д.н.з. НОМЕР_1 , мобільний телефон марки «Iphone XP», вартістю 7 505 гривень, чим спричинив власнику цього майна - потерпілій ОСОБА_8 матеріальної шкоди на вказану суму.
08 серпня 2023 року в період часу із 12:20 по 12:45 ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні кафе «Три чарочки», яке розташоване в АДРЕСА_5 , діючи в умовах воєнного стану, повторно, таємно викрав гаманець із грошовими коштами в сумі 6 900 гривень, 50 євро та 100 доларів США, що згідно валютного курсу Національного банку України станом на 08.08.2023 становило 2 008,17 гривень та 3 656,86 гривень відповідно, чим спричинив власнику цих грошових коштів - потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 12 585,03 гривень. 
Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала
Захисник ОСОБА_4 звернулася до Суду з касаційною скаргою, у якій не погоджується з оскаржуваними судовими рішеннями в частині призначеного ОСОБА_5 покарання, вважає його невідповідним тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. 
Зазначає, що судами не враховано, що ОСОБА_5 вину визнав, щиро розкаявся, під час досудового розслідування активно сприяв розкриттю злочинів, що,  на   її   думку, істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого та свідчить про можливість застосування до нього ст. 69 КК України. 
Мотиви суду
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу 
про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого. 
Із  будь-яких інших підстав касаційний суд не вправі втручатися у рішення судів нижчих ланок.
Статтею 433 КПК України передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, що не  були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Цією ж статтею передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При перевірці доводів касаційної скарги суд виходить із фактичних обставин, встановлених судами.
Беручи до уваги те, що висновки про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ч. 4 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не оспорюються, Суд, керуючись вимогами ст. 433 КПК України, не перевіряє законності й обґрунтованості судових рішень у цій частині.
Що стосується доводів захисника щодо невідповідності призначеного ОСОБА_5 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, то вони є необґрунтованими.
За приписами ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність                     в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом видом та розміром покарання та тим видом                       і розміром покарання, яке би мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має  бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують. 
Норми закону України про кримінальну відповідальність наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. 
Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх  безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави,                                   що є важливим чинником юридичної захищеності людини.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Статтею 69 КК України регламентовано, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків визначених цим Кодексом, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. 
У цьому кримінальному провадженні не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання винній особі призначено з порушенням вищевикладених норм права.
Суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_5 , дотримуючись наведених вимог закону України про кримінальну відповідальність, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, вік і особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не став і, через незначний період часу після відбуття покарання за попереднім вироком, знову вчинив тяжкий корисливий злочин.
Крім того, зважив на те, що ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується негативно, не має міцних соціальних зв`язків, не працює, суспільно-корисною працею не займається, на обліку у лікарів нарколога та психіатра станом на момент  розгляду не перебуває, однак в період з 2005 по 2014 роки був на обліку у лікаря-нарколога, та з його слів є наркозалежною особою.
Обставинами, які пом`якшують покарання засудженому суд визнав - повне визнання вини та щире каяття. 
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.
Урахувавши всю сукупність наведених обставин, в тому числі й тих про які йдеться у касаційній скарзі, даних про особу винного, його ставлення до вчиненого, суд  дійшов правильного висновку про необхідність призначення покарання у межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України з урахуванням положень Загальної частини цього Кодексу. З такими висновками погодився і апеляційний суд, переглянувши вирок у апеляційному порядку.
Що стосується решти обставин, які, на думку захисника, мають бути враховані при призначенні покарання винному, в  тому числі активне сприяння розкриттю злочинів на  досудовому розслідуванні, то слід вказати, що поза її увагою залишився той факт, що з огляду на ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції позбавлений можливості самостійно встановлювати та визнавати доведеними обставини, які не були встановлені в оскаржених судових рішеннях.
Також слід зауважити, що ОСОБА_5 було призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 5 місяців, тобто у мінімальних межах ч. 4 ст. 185 КК України, а тому доводи захисника щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, встановлених судами, та особи винного, колегія суддів касаційного суду вважає безпідставними.
Твердження захисника щодо можливості призначення винному більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, як це передбачено ст. 69 КК України, є також необґрунтованими.
Хоча у виключних випадках кримінальний закон і передбачає можливість застосування положень ст. 69 КК України, проте лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Це можливо, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до ч. 1 та/або ч. 2 ст. 66 КК України, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого.
В даному випадку судами, хоч і встановлено обставини, які пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України - повне визнання вини та щире каяття, однак вони не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, а тому і підстав для призначення винному більш м`якого покарання, ніж передбачено у санкції ч. 4 ст. 185 КК України, немає.
Апеляційний суд, переглянувши в апеляційному порядку вирок місцевого суду щодо   ОСОБА_5 , дав належну оцінку доводам апеляційних скарг сторони захисту, які є аналогічними, до тих, що викладені в касаційній скарзі, та  із  зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення обґрунтовано залишив вказане рішення без зміни. 
Зокрема, колегія суддів ствердила, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_5 покарання узгоджується з вимогами статей 50, 65 КК України, оскільки є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. 
Висновки судів, з урахуванням обставин цього кримінального провадження, відповідають принципам законності, індивідуалізації та справедливості при призначенні покарання. Правових підстав вважати його явно несправедливим через суворість немає. 
Оскаржені судові рішення є законними, обґрунтованими та належним чином  вмотивованими, вони відповідають вимогам статей 370, 419 КПК України, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення.
Обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, зі змісту касаційної скарги убачається, що підстав для задоволення скарги немає.                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                            
Ураховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника
слід відмовити.
З цих підстав Суд, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, постановив:
Відмовити захиснику ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 08 січня 2024 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 07 березня 2024 року щодо засудженого ОСОБА_5 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                                ОСОБА_10