УХВАЛА

07 травня 2024 року 
м. Київ
справа №160/5259/20
адміністративне провадження №К/990/2574/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Стрелець Т.Г., судді Шарапи В.М., 
за участю секретаря судового засідання                    Кірієнко Н.Є.,
представника заявника                                        Меламеда В.Б.,
представника відповідача                                        Землянухіної Н.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_2, подану в інтересах ОСОБА_1 , про встановлення судового контролю за виконанням постанови Верховного Суду від 18 травня 2022 року
у справі № 160/5259/20 
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) звернулася в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі також - відповідач), у якому просила: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо непоновлення їй пенсії, визнати протиправним і скасувати рішення про відмову у поновленні їй пенсії, викладене в листі відповідача від 7 квітня 2020 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вчинити певні дії та провести поновлення виплати позивачці пенсії з 7 жовтня 2009 року на вказаний нею банківський рахунок відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 1 жовтня 2020 року позов задоволений частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в поновленні виплати пенсії за віком позивачці; визнано протиправним та скасовано рішення відповідача, викладене в листі від 7 квітня 2018 року №0400-030-8/1515387, яким відмовлено позивачці в поновленні виплати пенсії за віком; зобов`язано відповідача провести поновлення виплати пенсії за віком позивачці з 2 квітня 2020 року на вказаний нею банківський рахунок відповідно до норм Закону №1058-IV, з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів. В іншій частині позову відмовлено.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 6 жовтня 2021 року апеляційну скаргу       рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 1 жовтня 2020 року у справі № 160/5259/20 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.
Верховний Суд постановою від 18 травня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задовольнив частково. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 1 жовтня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 6 жовтня 2021 року скасував. Ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив частково. Визнав протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо непоновлення ОСОБА_1 пенсії, визнав протиправним і скасував рішення про відмову у поновленні їй пенсії, викладене у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 7 квітня 2020 року. Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити виплати ОСОБА_1 пенсії з 7 жовтня 2009 року на вказаний нею банківський рахунок відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з виплатою компенсації втрати частини доходів. В іншій частині позовних вимог відмовив.
28 серпня 2023 року до Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , подане у порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у якому позивачка просить зобов`язати Управління у місячний строк подати звіт про виконання постанови Верховного Суду від 18 травня 2022 року. 
Ухвалою від 13 березня 2024 року заяву ОСОБА_2 , подану в інтересах ОСОБА_1 , про встановлення судового контролю за виконанням постанови Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 160/5259/20 призначено до розгляду в судовому засіданні на 26 березня 2024 року о 14:00 год в приміщенні Касаційного адміністративного суду за адресою: м. Київ, вул. Князів Острозьких, 8, корпус 5.
Розглянувши зазначену заяву, колегія суддів зазначає наступне.
Звертаючись із заявою про встановлення судового контролю за виконанням постанови Верховного Суду від 18 травня 2022 року у цій справі ОСОБА_2 вказав, що на виконання постанови Верховного Суду від 18 травня 2022 року відповідачем, зокрема, протиправно не виплачується позивачці пенсія за період з 07 жовтня 2009 року по теперішній час на вказаний нею банківський рахунок; протиправно не включено в розрахунок пенсії та в розрахунок боргу за період з 07 жовтня 2009 року по теперішній час індексацію, надбавки до пенсії передбачені положеннями статей 27, 28, частиною другою, третьою статті 42, пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону №   1058-ІV та постанов Кабінету Міністрів України від 01 квітня 2020 року №   251 (далі - постанова КМУ №   251) та від 20 лютого 2019 року №   124 (далі - постанова КМУ №   124) в редакціях дійсних на момент нарахування пенсії позивачці (19 жовтня 2022 року); протиправно не включено до розрахунку пенсії 15-річний понаднормовий стаж, відповідно до частини першої статті 28 Закону №   1058-ІV.
В обґрунтування вказаної заяви ОСОБА_2 вказує, що бездіяльність відповідача щодо невиконання обов`язку, встановленого постановою Верховного Суду від 18 травня 2022 року, є протиправною та дискримінаційною щодо  позивачки, як представника групи громадян України, які постійно мешкають за кордоном.
У поданому запереченні до заяви ОСОБА_2 , Управління наголошує, що на виконання постанови Верховного Суду від 18 травня 2022 року Головним управлінням поновлено виплату пенсії ОСОБА_1 з 07 жовтня 2009 року у розмірі, визначеному на дату припинення її виплати (59,86 грн), оскільки інше не зазначено постановою суду. Поновлення виплати пенсії передбачено частиною другою статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", де вказано, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону. 
06 травня 2024 року від ОСОБА_2 надійшли заперечення на додаткові пояснення відповідача, де заявник наголошує на буквальному тлумаченні відповідачем резолютивної частини постанови Верховного Суду від 18 травня 2022 року. Повторно зазначає, що дії зобов`язального характеру, визначені Верховним Судом у постанові від 18 травня 2022 року, включають в себе окрім поновлення пенсії ще і виплату її на банківський рахунок у розмірі, що не суперечить положенням Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто не нижчому, за мінімальний, а також, зокрема, з метою уникнення дискримінації осіб, що є громадянами України, але мешкають за кордоном.
Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_2, поданої в інтересах ОСОБА_1 , про встановлення судового контролю за виконанням постанови Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 160/5259/20, колегія суддів виходить з наступного.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до частини 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Аналогічні положення містяться у статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 КАС України. 
Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19, яка була також застосована Верховним Судом в ухвалі від 07 лютого 2022 року у справі №200/3958/19-а під час розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення та вирішенні питання про накладення штрафу в порядку судового контролю за виконанням судових рішень. 
Також колегія суддів зазначає, що в адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.
Зазначені висновки Суду узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалах від 26 січня 2021 у справі №611/26/17 та від 12 липня 2022 року у справі №754/12702/14-а.
Крім того, за змістом статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Case of Hornsby v. Greece» Суд зазначив, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (заява №18357/91).
У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Антонюк проти України» Суд зауважив, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні (заява №17022/02).
У пункті 18 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ліпісвіцька проти України" (заява № 11944/05) Суд звернув увагу на те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні («Scordino v. Italy» (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункт 197). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом («Sika v. Slovaki», № 2132/02, пп. 24-27).
Статтею 382 КАС України встановлено спосіб здійснення судового контролю за виконанням судового рішення. Зокрема, відповідно до частин першої, другої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що стаття 382 КАС України надає право суду, який ухвалив відповідне судове рішення, з метою забезпечення його належного виконання, застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати до суду звіт про виконання такого судового рішення у строк, встановлений судом, розгляду поданого звіту про виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.
Для застосування наведених процесуальних заходів повинні існувати відповідні правові підстави. Зокрема, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення у порядку статті 382 КАС України може слугувати наявність у суду об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю судове рішення залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №0640/3719/18 та від 11 червня 2020 року у справі №640/13988/19.
Колегія суддів вважає за необхідне вказати, що головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується ухваленням судового рішення, а також передбачає його виконання.
При цьому аналіз норми статті 382 КАС України у її системному взаємозв`язку з нормами статті 372 КАС України дозволяє стверджувати, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах може здійснюватися за наявності для цього підстав (безвідносно до факту наявності виконавчого провадження щодо виконання відповідного судового рішення), зокрема у випадку, якщо:
- рішення суду ще не виконано, у тому числі у порядку його примусового виконання;
- існує обґрунтований і підтверджений доказами ризик його невиконання;
- існують підтверджені доказами обставини, які ставлять під сумнів виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, або дають підстави вважати, що:
- загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату,
- або що відповідач (його правонаступник) створює перешкоди для виконання такого рішення, має намір ухилення від цього обов`язку.
Крім того, Конституційний Суд України у Рішенні від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012 зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.
Крім цього у Рішенні від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 Конституційний Суд України зауважив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
У Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019    Конституційний Суд України наголосив, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02 червня 2016 року №1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, статтею 129-1, частиною другою якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Також Конституційний Суд України, узявши до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, дійшов висновку, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене рішення.
Таким чином, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, зокрема у формі зобов`язання боржника подати до суду відповідний звіт сприяє забезпеченню реалізації принципу виконуваності судового рішення (загальновідомо, що «рішення суду не має значення, якщо воно не виконується»), запобігає можливому зловживанню з боку боржника (наприклад, у формі уникнення оперативного та повного виконання рішення), гарантує дотримання законності (як у вимогах стягувача, так і у діях боржника), а також підвищує довіру громадян до суду та держави, в цілому.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав для вжиття заходів судового контролю за виконанням постанови Верховного Суду від 18 травня 2022 року у цій справі шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення протягом 60 днів з дня отримання цієї ухвали.
Водночас колегія суддів роз`яснює, що відповідно до частини другої статті 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, 
Керуючись статтями 52, 248, 355, 359, 382 КАС України, Верховний Суд 
У Х В А Л И В:
Заяву ОСОБА_2, подану в інтересах ОСОБА_1 , про встановлення судового контролю за виконанням постанови Верховного Суду від 18 травня 2022 року задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протягом 60 днів з дня отримання цієї ухвали подати звіт про виконання постанови Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 160/5259/20.
Роз`яснити, що відповідно до частини другої статті 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                           Я.О. Берназюк 

Судді:                                                                                                               Т.Г. Стрелець

                                                                                                               В.М. Шарапа