ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року 
м.Черкаси   

Справа № 711/3901/22		
Провадження № 22-ц/821/547/24		
категорія: 331010200 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого – Василенко Л.І.,
суддів: Гончар Н.І., Карпенко О.В.,
секретаря – Мунтян К.С.,

учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач – Черкаська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю, -

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

17 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до Черкаської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення.
В обґрунтування позову зазначив, що в кінці березня 2015 року він придбав квартиру у будинку АДРЕСА_1 , у яку він разом з сім`єю заселився 01.04.2015, де вони проживають і на даний час. 
Вказує, що з моменту заселення досить швидко познайомилися із жителями будинку, і уже через місяць сім`я мала товариські відносини з деякими сусідами. Одним із таких сусідів був ОСОБА_2 , пенсіонер, родичів не мав, спілкувався в основному з сусідами.
Також стало відомо, що ОСОБА_2 уже давно усвідомив, що потребує сторонньої допомоги для забезпечення себе необхідними речами та доглядом та навіть наважився на договір довічного утримання. Проте громадянин ОСОБА_3 , який взяв на себе обов`язок доглядати та утримувати ОСОБА_2 протягом тривалого часу не виконував своїх обов`язків і всі сусіди говорили на скільки важко самотньому пенсіонерові з мінімальною пенсією (як з`ясувалося в подальшому ОСОБА_2 отримував навіть не пенсію, а соціальну допомогу, оскільки не мав необхідного стажу). 
Розмір доходів ОСОБА_2 підтверджується Повідомленням від УПФУ в м. Черкаси. 
Вказує, що він із дружиною пройнялися співчуттям до одинокого чоловіка та не залишилися осторонь, вирішили потроху, в міру своїх можливостей, допомагати. ОСОБА_2 приймав допомогу та був вдячним. В подальшому він став членом його сім`ї і його сім`я про нього дбала.
Разом вони обговорювали необхідність часткового і косметичного ремонту у квартирі ОСОБА_2 та він сам виконував деякі ремонтні роботи, зокрема перевірив проводку по квартирі та змінив деякі вмикачі/вимикачі, встановив нові розетки, також купував з дружиною продукти, на гроші ОСОБА_2 (докладаючи власні) та купував ліки.
Взимку 2020 року спільно з ОСОБА_2 за спільною згодою було придбано газову плиту та обладнання для неї, яку використовували разом.
Також він оплачував і комунальні послуги, які нараховували ОСОБА_2 .
У серпні 2020 року було укладено Договір про розірвання договору довічного утримання. Після укладення договору позивач допомагав ОСОБА_2 зареєструвати право власності на квартиру знову за ним.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. 
Поховання та поминки були здійснені за рахунок коштів позивача.
Вказує, що подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 19.02.2021. 
Після спливу шестимісячного строку з дня відкриття спадщини звернувся до нотаріуса за роз`ясненнями щодо подальших дій з оформлення спадщини. Нотаріус надала письмові роз`яснення, що для видачі свідоцтва про право на спадщину потрібно надати нотаріусу документи, які підтверджують родинний зв`язок із спадкодавцем чи інші відносини, які дають право на спадкування. 
На підставі наведеного, ОСОБА_1 просив суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 проживав однією сім`єю із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з травня 2015 року по день відкриття спадщини. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням  Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 листопада 2023 року позов залишено без задоволення.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено доказами реальності сімейних відносин, наявності спільного бюджету з померлим, їх спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, надання взаємної допомоги, домовленостей про порядок користування житловим приміщенням.
Суд дійшов до переконання про те, що позивачем не подано належних та допустимих доказів у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України дійсного перебування у сімейних відносинах із ОСОБА_2 , постійного проживання з померлим за однією адресою з 2015 року, а відтак у позовній заяві про встановлення факту проживання однією сім`єю відмовив за недоведеністю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на те, що суд, ухвалюючи рішення, не в повному обсязі з`ясував обставини, які мають значення для справи та зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, порушив норми матеріального та процесуального права, просив суд скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 листопада 2023 року та ухвали нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 було надано не лише чеки та квитанції на оплату комунальних послуг, а й рахунки на оплату таких комунальних послуг.
Суд першої інстанції не звернув уваги, на подані квитанції за період за 2018-2020 роки.
Вказує, що до суду апеляційної інстанції подаються копії квитанції за 2015-2016 роки, оскільки під час розгляду справи у суді першої інстанції не подавались, так як вважав, що такі квитанції у нього не залишились, вважаючи їх втраченими.
Просить суд апеляційної інстанції долучити до матеріалів справи та дослідити, як докази, що стосуються фактів, на які посилається позивач, як учасник справи, а саме: копію договору № 30079044 від 31.10.2020 , копію квитанції № 000016443 00060 від 15.06.2015, копію квитанції № 000026675 00084 від 20.08.2015, копію квитанції № 000030414 00090 від 16.09.2015, копію квитрації № 000039625 00168 від 16.11.2015, копію квитанції № 000028582 00044 від 18.03.2016 та копію квитанції № 000129003 00021 від 11.02.2019.
Ввважає помилковиви висновки суду першої інстанції, що позивач здійснював оплату комунальних послуг які надавались ОСОБА_2 як довірена особа ОСОБА_2 згідно довіреності від 16.10.2020.
Також судом не було викликано в судове засідання свідків, про яких зазначав позивач, що є порушенням норм процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу 

       01 квітня 2024 року до Черкаського апеляційного суду від Черкаської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 листопада 2023 року залишити без змін, як законне та обґрунтоване. Доводи апеляційної скарги вважає необґрунтованими.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
       
Із матеріадів справи вбачається, що згідно договору купівлі-продажу від 27 березня 2015 року ОСОБА_1  придбав у  ОСОБА_4   квартиру АДРЕСА_2 .
Згідно свідоцтва про право власності ОСОБА_2 належала на праві власності квартира АДРЕСА_3 . 
Відповідно до довіреності від 16 жовтня 2020 року ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 бути його представинком з усіма необідними повноваженнями в усіх органах державної влади, а також різного роду державних, громадських, господарських та інших органах і організаціях, підприємствах, установах, фірмах не залежно від їх форм власності та підпорядкуванні, в тому числі в органах місцевої влади та місцевого самоврядування, їх структурних підрозділах, віділах, комітетатх, адміністраціях, депатраментах, у фондах, пенсійних фондах, їх територіальних підрозділах (з правом оформлення та отримання пенсійної картки та подання належного пакету документів для отримання процедури оформлення належної пенсії), БТІ, органах нотаріату, Центрі надання адміністративних послуг, в житлово-експлуатаційних та інших установах, здійснювати всі дії та представляти його інтереси в тому числі перед громадянами, фізичними особами-підприємцями. Довіреність видана строком на три роки. Зареєстровано в реєстрі за № 2566.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер у віці 67 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 від 09 лютого 2021 року та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання.
Відповідно до договору-замовлення № 2995 на організацію та проведення поховання, поховання ОСОБА_2 здійснено ОСОБА_1 та останнім здійснено оплату за надані послуги у розмірі 9 747,40 грн.
Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру вбачається, що 19.02.2021 заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини № 61 від 19.02.2021.
Згідно акту опитування сусідів від 25.02.2021 № 063, засвідченого головою органу самоорганізації населення «Комітету мікрорайону «Криваліївський» вбачається, що жителі будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтверджують, що сусід ОСОБА_2 проживав сам у своїй квартирі. В подальшому йому допомагав ОСОБА_1 , якого він став вважати своєю сім`єю.
В акті опитування сусідів від 12 жовтня 2011 року, засвідченому головою органу самоорганізації населення «Комітету мікрорайону «Криваліївський», зазначено, що сусіди ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , сім`ї ОСОБА_11 , який проживає в будинку АДРЕСА_1 з квітня 2015 року, проживав одинокий чоловік ОСОБА_2 , з яким у сім`ї ОСОБА_11 склалися дружні відносини, і сім`я ОСОБА_11 допомагала ОСОБА_2 .
Допитаний сідок ОСОБА_12 повідомила, що є дружиною позивача та що коли вони переїхали до міста то у дворі зустріли ОСОБА_2 , який запропонував допомогу, вони почали спілкуватися, він грався з дитиною на вулиці та вдома, допомагав з коляскою, міг забрати з дитячого садка. У них виникли щирі відносини, вони могли разом снідати разом, їздити до лікаря, купувати йому речі по сезону, також зробили у його квартирі заміну проводки та купили плиту, прали речі. У подальшому їх відносини стали сімейними вважали ОСОБА_2 члени сім`ї. ОСОБА_2 давав невеликі кошти для придбання йому одягу, ліків, продуктів. Допомога була взаємна. Вона прибирала квартиру ОСОБА_2 .

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення предстаників сторін, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вимогам виходячи з наступного.
Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов’язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.
Згідно зі ст. ст. 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).
При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене положення поширюється щодо осіб, а саме чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім`єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини.
Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Тлумачення наведеної норми права вказує, що для визначення статусу сім`ї необхідно встановити три складові: особи спільно проживали; ці особи пов`язані спільним побутом; ці особи мають взаємні права та обов`язки.
Згідно з ч. ч. 1, 3 та 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Звертаючись до суду із позовом про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем, позивач в обгрунтування позову вказав, що частково матеріально забезпечував, частково сплачував комунальні послуги, забезпечував ліками, надавав іншу допомогу спадкодавцеві, тому він має право на спадкування, як такий, що проживав зі спадкодавцем однією сім`єю більше 5 років.
На підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю та ведення спільного бюджету ним подані квитанції про сплату комунальних послуг протягом 2018-2020 років, замовлення від покупця від 15.01.2021 на придбання шлангу та крану, чеки з будівельного магазину та магазину електроніки, товарні чеки на придбання клею, коліна, різьби та чеки на оплату комунальних послуг.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, встановивши, що позивач не надав належних і допустимих доказів реальності сімейних відносин, наявності спільного бюджету з померлим, їх спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, надання взаємної допомоги, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 за недоведеністю заявлених ним вимог. 
Також є вірними висновки суду першої інстанції, що ОСОБА_2 раніше, а саме 03.12.2009 вже укладав договір довічного утримання, який був нотаріально розірваний 11.08.2020, що свідчить про те, що ОСОБА_2 потребував сторонньої допомоги, проте це не свідчить про спільний побут з позивачем та проживання однією сім`єю.
Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що суд не взяв до уваги на подані квитанції за період за 2018-2020 роки, не варті уваги, оскільки надані квитанції, як вірно зазначив суд першої інстанції, свідчить про те, що позивачем здійснювалась оплата за житлово комунальні послуги, зокрема і на підставі довіреності від 16.10.2020, згідно якої ОСОБА_2 уповноважив його бути представником з усіма правами та повноваженнями та правом учиняти будь-які дії та не є достатніми доказами встановлення такого факту.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач вчиняв дії (догляд, придбання ліків, продуктів харчування) відносно ОСОБА_2 з метоє допомогти одинокій людині похилого віку, яка потребувала сторонньої допомоги, проте наведене не свідчить про проживання позивача та ОСОБА_2 у режимі однієї сім`ї.
В апеляційній скарзі скаржник просив суд апеляційної інстанції долучити до матеріалів справи та дослідити докази, що стосуються фактів, на які посилається позивач, як учасник справи, а саме: копію договору № 30079044 від 31.10.2020, копію квитанції № 000016443 00060 від 15.06.2015, копію квитанції № 000026675 00084 від 20.08.2015, копію квитанції № 000030414 00090 від 16.09.2015, копію квитрації № 000039625 00168 від 16.11.2015, копію квитанції № 000028582 00044 від 18.03.2016 та копію квитанції № 000129003 00021 від 11.02.2019.
Щодо долучених перелічених доказів до апеляційної скарги.
Згідно з ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Отже, єдиний винятковий випадок, коли є можливим прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом строку, – це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи, у цьому випадку на позивача.
У п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційний скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Тлумачення змісту п. 6 ч. 2 ст. 356, ч. ч. 1,2 та 3 ст. 367 ЦПК України вказує на те, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі подання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.
Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.
Враховуючи вищевикладене, а також враховуючи, що долучені до апеляційної скарги докази, не були подані до суду першої інстанції та не були предметом розгляду, при цьому наведені скаржником у апеляційній скарзі причини не подання вказаних доказів до суду першої інстанції, не є поважними, колегія суддів не приймає ці докази до розгляду.
Колегія суддів вважає вірними висновку суду першої інстанції, що надані в якості доказів копія договору-замовлення на організацію та проведення поховання, квитанцію про купівлю ритуальної атребутики, продуктів харчування, лікарське свідоцтво по смерть, дозвіл на видачу тіла, не є належними та достатніми доказами щодо факту проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю, оскільки ці документи свідать про здійснення позивачем поховання ОСОБА_2 , однак не підтверджують факт спільного проживання, ведення спільного господарства та наявність взаємних прав та обов`язків із померлим.
Посилання скаржника в апеляційній скарзі, що судом не було викликано в судове засідання свідків, про яких зазначав позивач, що є порушенням норм процесуального права, не приймаються судом апеляційної інстанції по наступних підставах.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 ЦПК України свідком може бути кожна особа, якій відомо будь-які обставини, що стосуються справи.
       Згідно ст. 92 ЦПК України сторони, треті особи та їхні представники за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи.
Як передбачено п. 6 ч. 1 ст. 365 ЦПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду за клопотанням сторін та інших учасників справи вирішує питання про виклик свідків, призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення до участі у справі спеціаліста, перекладача. Підготовчі дії, визначені пунктами 5, 6 частини першої цієї статті, вчиняються з дотриманням прав всіх учасників справи висловити свої міркування або заперечення щодо їх вчинення, якщо інше не передбачено цим Кодексом (ч. 2 ст. 365 ЦПК України)
Як зазначалось докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього – ч. 3 ст. 367 ЦПК України.
       Як вбачається із позовної заяви, ОСОБА_1 в прохальній частині позову просив суд викликати в судове засідання та допитати наступних свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_12 
       19 грудня 2022 року представник позивача, адвокат Гриценко Л.О. подала до суду клопотання про допит позивача як свідка.
       В судовому засіданні 20.12.2022, представник позивача адвокат Гриценко Л.О. просила викликати в судове засідання та допитати в якості свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , зобов`язавшись забезпечити їх явку. Суд ухвалою, постановленою в судовому засіданні та занесеною до протоколу судового засідання, задовольнив клопотання щодо виклику свідків.
       07 липня 2023 року в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 був допитаний як свідок, що підтверджуєтся протоколом судового засідання від 04.07.2023 та присягою свідка від 04.07.2023.
22.09.2023 в судовому засіданні ОСОБА_12 була допитана в якості свідка, що підтверджуєтся протоколом судового засідання від 22.09.2023 та присягою свідка від 22.09.2023.
Явку інших свідків позивач та його представник в чисельні судові засідання не забезпечили.
Із наведеного слідує, що судом не було допущено порушень норм процесуального права щодо виклику свідків, оскільки клопотання позивача про виклик свідків були задоволені, проте стороною позивача не була забезпечена явка заявлених свідків в судове засідання.
Крім того, заява про виклик свідків подана з апеляційною скаргою, є необґрунтованою з огляду на ті обставини, що позивачем не зазначено, які саме обставини відомі свідкам, і які конкретно обставини справи зможуть підтвердити свідки, які зазначені у заяві про виклик свідків.
Отже, враховуючи вищекладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів і не довів в установленому законом порядку, що він та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю.
Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду судом першої та апеляційної інстанції та додаткового аналізу не потребують, суттєвими не являються і не дають підстави для скасування законного і обгрнутованого рішення суду першої інстанції.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами, не вбачає.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов’язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов’язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов’язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1  – залишити без задоволення
Рішення   Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1  до Черкаської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Повний текст постанови складено 17 травня 2024 року

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: Н. І. Гончар

О. В. Карпенко