Номер провадження: 22-ц/813/2803/24 
Справа № 523/16312/20
Головуючий у першій інстанції Середа І.В.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Портного Миколи Івановича, представника ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2023року, постановленого під головуванням судді Середа І.В., у цивільній справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Колоннейд Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
в с т а н о в и в:
У жовтні 2020 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Колоннейд Україна» (далі ПрАТ «СК «Колоннейд Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просило стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 218281,98 грн.
В обґрунтування свого позову позивачзазначив, щов результаті ДТП, яка сталася 09 грудня 2018 року з вини водія ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом «BMW 730D», державний номерний знак НОМЕР_1 , був пошкоджений автомобіль «Scania R 380», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та який на момент ДТП був застрахований у ПрАТ «СК «Колоннейд Україна» відповідно до договору добровільного страхування автотранспорту № САS0041954 від 18 вересня 2018 року.
Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 14 січня 2019 року відповідача визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Scania R 380», склала 318281,98 грн.
Оскільки,цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «УПСК», які у свою чергу компенсували 100000 грн. у межах ліміту відповідальності, позивач просив суму залишку завданої шкоди у розмірі 218281,98 грн. стягнути з відповідача разом з понесеними судовими витратами.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2023 року позов ПрАТ «СК «Колоннейд Україна» задоволений.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Колоннейд Україна» завдані збитки у розмірі 218281,98 грн. та судовий збір у розмірі 3274,23 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Портний М.І., представник ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, в частині відшкодування шкоди у розмірі 46 690,86 грн.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що витрати у розмірі 318 281,98 грн. є фактичними та доведеними, оскільки наданий позивачем акт виконаних робіт не підписаний ТОВ «УСПОТ ЛТД», що свідчить про те, що останній не прийняв надані замовником послуги.
Також апелянт зазначив, що в акті виконаних робіт не зазначена модель, серія, номенклатура та виробник запчастин, що не дає можливості ідентифікувати їх реальну вартість.
Апелянт вважає, що судом не була належним чином досліджена судова експертиза, щодо визначення матеріального збитку та не надана її належна правова оцінка.
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_3 ,представник ПрАТ «СК «Колоннейд Україна», не погоджуючись зі змістом, викладеним в апеляційній скарзі, вважає, що рішення постановлено з дотриманням норм чинного законодавства та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін, оскільки доводи викладені в апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно  до ст.  375ЦПК України,  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 18 вересня 2018 року між ПрАТ «СК «Колоннейд Україна» та ТОВ «УСПОТ ЛТД» було укладено договір добровільного страхування автотранспорту № САS0041954, в тому числі і автомобіля «Scania R 380», державний номерний знак НОМЕР_2 (Додаток № 1 до договору).
09 грудня 2018 року о 06.20 годині в м. Одесі на перехресті вулиць Рішельєвська та ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом «BMW 730D», державний номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку та не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», рухаючись по другорядній дорозі, не надав перевагу у русі автомобілю «Scania R 380», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі, в результаті чого допустив з ним зіткнення. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 14 січня 2019 року у справі № 523/159/19 відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили 25 січня 2019 року.
10 грудня 2018 року до ПрАТ «СК «Колоннейд Україна» надійшла заява ТОВ «УСПОТ ЛТД» про настання страхового випадку по страхуванню автомобіля та виплату страхового відшкодування.
Згідно із звітом про оцінку вартості матеріального збитку № 140-12-18, проведеного ТОВ «ІТС Моторс», вартість матеріального збитку, заподіяного ушкодженням транспортного засобу «Scania R 380», державний номерний знак НОМЕР_2 склала 318281,98 грн.
28 грудня 2018 року на підставі рахунку SК-1808233 від 11 грудня 2018 року та акту виконаних робіт SК-1809854 від 27 грудня 2018 року, складеними ТОВ «Сканія Україна», ТОВ «УСПОТ ЛТД» перерахувало ТОВ «Сканія Україна» за надані послуги з відновлення автомобіля - 318281,98 грн. (платіжне доручення № 18658).
17 січня 2019 року на підставі платіжного доручення № 500162553 ПрАТ «СК «Колоннейд Україна» сплатило ТОВ «УСПОТ ЛТД» страхове відшкодування згідно зі страховим актом № 5000022555 за договором страхування № САS0041954 від 18 вересня 2018 року у розмірі 318281,98 грн.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «УПСК» за полісом № АМ4036284, за яким сума відшкодування склала 100000 грн.
За висновком судової експертизи від 26.06.2023 року складеної експертом ОНДЕКЦ визначено вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Scania R 380», державний номерний знак НОМЕР_2 , у ДТП від 09.12.2018 р. - 122667,80 грн.
Задовольняючи позов ПрАТ «СК «Колоннейд Україна», суд першої інстанції виходив із обґрунтованості заявлених позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Аналогічні положення містяться в частині першій статті 990 ЦК України.
Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.
Таким законом, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією.
Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.
В силу ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 1888 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому,такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Судом вірно встановлено, що належними доказами підтверджено причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_1 , який на порушення вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» ПДР України, не врахував дорожню обстановку та не надав перевагу у русі автомобілю, який рухався по головній дорозі, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Scania R 380», державний номерний знак НОМЕР_2 .
На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 завданих збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 218 281,98 грн., що складає різницю між фактичним розміром шкоди і лімітом відповідальності страховика за полісом № АМ4036284.
Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги адвоката Портного М.І., представника ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що витрати у розмірі 318 281,98 грн. є фактичними та доведеними, оскільки наданий позивачем акт виконаних робіт не підписаний ТОВ «УСПОТ ЛТД», що свідчить про те, що останній не прийняв надані замовником послуги, колегія суддів вважає безпідставним з урахуванням того, що матеріали справи містять окрім акту, також листи та платіжні доручення про перерахування на рахунок ТОВ «УСПОТ ЛТД» грошових коштів у розмірі 318281,98 грн., що свідчить, що роботи виконані саме на зазначену суму (а.с. 52-54).
Доводи апеляційної скарги адвоката Портного М.І., представника ОСОБА_1 про те, що в акті виконаних робіт не зазначена модель, серія, номенклатура та виробник запчастин, що не дає можливості ідентифікувати їх реальну вартість, колегія суддів відхиляє за безпідставністю, та звертає увагу, що акт виконаних робіт не є предметом спору у вказаній справі та не може бути оцінений судом.
Доводи про те, що судом не була належним чином досліджена судова експертиза, щодо визначення матеріального збитку та не надана її належна правова оцінка, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки судом не встановлено, що висновок  судового експерта є необґрунтованим, суперечить іншим матеріалам справи, або у суду існують певні сумніви у його правильності.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що саме за клопотанням представника відповідача ОСОБА_5 у справі була призначена автотоварознавча експертиза.
Колегія суддів вважає, що викладені доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
Зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення, за ненаданням до суду доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги, та позовних вимог.
Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.
Судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.
Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.
Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.
Дана справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.
З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу адвоката Портного Миколи Івановича, представника ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2023 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 20 травня 2024 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова