СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року                              м. Харків                 Справа № 917/817/23  

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І.,
без виклику сторін,
розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бикова Вячеслава Григоровича, м. Горішні Плавні, Полтавська область (вх. №537 П/1), 
на рішення Господарського суду Полтавської області від 18.09.2023 (повний текст складено 18.09.2023) у справі №917/817/23 (суддя Мацко О.С.),
за позовом Комунального виробничого підприємства "Теплоенерго", м. Горішні Плавні, Полтавська область,
до Фізичної особи-підприємця Бикова Вячеслава Григоровича, м. Горішні Плавні, Полтавська область,
про стягнення 44230,31грн,

ВСТАНОВИВ:

У травні 202 року Комунальне виробниче підприємство "Теплоенерго" звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Бикова Вячеслава Григоровича про стягнення 44230,31грн заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії та гарячої води.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не здійснив оплату за індивідуальними договорами про надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води за період з листопада 2021 року по липень 2022 року (включно), чим порушив умови господарських зобов`язань, встановлені зазначеним договором та законом. Зокрема, позивач стверджує, що ним було надано відповідачу послуги з постачання теплової енергії та гарячої води у період з листопада 2021 року по липень 2022 року, що підтверджується розрахунками заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води та абонентського обслуговування по нежитловому приміщенню, розташованому за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, м. Горішні Плавні, просп. Героїв Дніпра, 2, загальною площею 518,80м.кв., яке належить на праві власності Бикову В.Г. Однак, відповідачем не було сплачено вартість наданих послуг з постачання теплової енергії та гарячої води за вказаний вище період, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 18.09.2023 у справі №917/817/23 позов задоволено.
Стягнуто з ФОП Бикова В.Г. на користь КВП "Теплоенерго" 44230,31грн заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, а також 2684,00грн судового збору.
Задовольняючи позов, господарський суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог.
Не погодившись із вищевказаним рішенням, відповідач - ФОП Биков В.Г. звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області у справі №917/817/23 від 18.09.2023 та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України. 
Крім того, в апеляційній скарзі відповідач просить стягнути з КВП "Теплоенерго" на свою користь судові витрати, пов`язані з оплатою послуг професійної правничої допомоги адвоката в сумі 15000,00грн; справу розглядати за відсутності відповідача та його представника.
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
- позивачем не доведено фактичного ведення відповідачем господарської діяльності у належному йому нежитловому приміщенні загальною площею 518,80м.кв., що знаходиться в багатоквартирному будинку №2 по просп. Героїв Дніпра, 2 у м. Горішні Плавні, та споживання теплової енергії у спірний період з 01.11.2021 по 31.07.2022 саме в господарських цілях; у зв`язку з цим, відповідач вважає, що спір у цій справі підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а суд першої інстанції, відкривши провадження у даній справі, порушив правила суб`єктної юрисдикції господарських судів, що в силу приписів ч. 2 ст. 278 ГПК України є самостійною підставою для скасування судового рішення; 
- в матеріалах справи відсутні належні та достовірні докази на підтвердження дійсних обсягів теплової енергії, витраченої на опалення всього будинку, та дійсного розміру опалювальної площі приміщень цього будинку окремо по кожному їх власнику, необхідних для здійснення розподілу між співвласниками цього будинку обсягів теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування загальнобудинкової системи постачання гарячої води, у зв`язку з цим, неможливо перевірити правильність та обґрунтованість наданих позивачем вказаних розрахунків обсягів постачання теплової енергії;
- станом на 01.11.2021 належне відповідачу приміщення в установленому законодавством порядку було відокремлено (відключено) від системи централізованого теплопостачання будинку з влаштуванням системи індивідуального опалення, що достеменно відомо позивачу та підтверджується відсутністю нарахувань плати за таку послугу у минулі періоди; за таких обставин, щонайменше протягом періоду з 01.11.2021 по теперішній час відповідач не користується послугами з централізованого опалення цього приміщення, що також враховується під час розподілу між співвласниками вказаного будинку обсягів теплової енергії;
- в матеріалах справи відсутній акт готовності вказаного будинку до опалювального періоду 2021 – 2022 років, що ставить під сумнів сам факт надання позивачем послуг з постачання теплової енергії співвласникам цього будинку протягом спірного періоду з 01.11.2021 по 31.07.2022 року; 
- упродовж періоду з 01.05.2019 (дати набрання чинності Законом України "Про житлово-комунальні послуги" №2189-VIII) до 01.10.2022 (набрання чинності новими типовими договорами) продовжували зберігати чинність старі договори про надання комунальних з централізованого опалення та постачання гарячого водопостачання, укладені між сторонами до 01.05.2019, типові умови яких не передбачали можливості застосування до таких договірних відносин Методики №315;
- положення Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 №1875-IV взагалі не встановлював плату за надання виконавцем такої окремої послуги, як послуга з постачання теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання та абонентського обслуговування за надання послуг з постачання теплової енергії, оскільки така плата була встановлена лише Законом №2189-VIII та підлягала нарахуванню за новими договорами;
- з урахуванням наведеного, відповідач вважає, що здійснення позивачем у період з 01.11.2021 по 31.07.2022 щомісячного розподілу між співвласниками вказаного будинку обсягів теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, а також нарахування відповідачу плати за надання цих послуг разом з відповідним абонентським обслуговуванням, є безпідставним та необґрунтованим, а наданий позивачем розрахунок розміру заборгованості не підтверджує наявність у відповідача такої заборгованості.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2024 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.03.2024 апеляційну скаргу ФОП Бикова В.Г. на рішення Господарського суду Полтавської області від 18.09.2023 у справі №917/817/23 залишено без руху; встановлено апелянту строк впродовж 10 днів з моменту отримання цієї ухвали на усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків, а саме надати до Східного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору у сумі 3220,80грн. 
У строк, визначений судом, скаржник надіслав до апеляційного суду додаткові пояснення у справі з додатками (вх.№3253 від 05.03.2024), до яких, на виконання вимог ухвали суду від 04.03.2024, додано квитанцію АТ "Приват банк" від 05.03.2024 на суму 3220,80грн.
У вказаних додаткові пояснення відповідач також зазначає наступне:
- вказаний у позові індивідуальний договір, який нібито був опублікований позивачем 01.10.2021 на веб-сайті http://teplo-hp.in.ua/, між сторонами не укладався; доказів публікації тексту такого договору позивач не надав;
- відповідач не отримував від позивача рахунки на оплату послуг з постачання теплової енергії, претензію про сплату спірної заборгованості; акти приймання-передачі наданих послуг з постачання теплової енергії; акт звірки взаєморозрахунків відповідач не підписував;
Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що:
- позивач є суб`єктом господарювання з постачання теплової енергії, виконавцем комунальних послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, надає ці послуги споживачам за вказаною адресою, а також є власником зовнішніх теплових мереж будинку;
- будинковий вузол комерційного обліку теплової енергії змонтований відповідно до проекту і перевірений на працездатність, зокрема, має паспорт, сертифікат відповідності та документи про повірку;
- позивач фактично постачав теплову енергію співвласникам вказаного будинку, оскільки в матеріалах справи відсутній акт готовності будинку до опалювального сезону 2021 - 2022 року, рішення про початок та кінець опалювального сезону, документи, які підтверджують якість поставленої позивачем теплової енергії;
- рахунок на оплату послуг з постачання теплової енергії за квітень 2022 не виставлявся; акти зняття показників лічильника за травень та червень 2022 року відсутні; розрахунки споживання теплової енергії на опалення за квітень-червень 2022, розрахунки споживання теплової енергії на забезпечення функціонування ГВП за квітень 2022 року відсутні та розрахунки споживання теплової енергії за показниками лічильника за травень та червень 2022 відсутні;
- у справі відсутні також документи, що підтверджують дійсну опалювальну площу власників квартир та нерухомого майна відповідача тощо.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.03.2024 поновлено ФОП Бикову В.Г. строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Полтавської області від 18.09.2023 у справі №917/817/23; відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою; зупинено дію рішення Господарського суду Полтавської області від 18.09.2023 у справі №917/817/23; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень з доказами їх надсилання іншим учасникам провадження - 15 днів з дня вручення даної ухвали; попереджено учасників процесу, що апеляційна скарга ФОП Бикова В.Г. на рішення Господарського суду Полтавської області від 18.09.2023 у справі №917/817/23 буде розглядатися за правилами ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи.
28.03.2024 до Східного апеляційного господарського суду від ФОП             Бикова В.Г. надійшли додаткові пояснення по справі, в яких відповідач (апелянт) виклав заперечення щодо відзиву на апеляційну скаргу позивача, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів зазначає, що відзив позивача на апеляційну скаргу від 28.03.2024, про який зазначено у додаткових поясненнях (запереченнях) відповідача, до апеляційного суду не надійшов через технічні збої системи "Електронний суд". 
Разом з цим, 11.06.2024 до Східного апеляційного господарського суду від КВП "Теплоенерго" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, просить залишити оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції без змін.
Доводи позивача обґрунтовані посиланням на наявність у відповідача заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії та гарячої води на загальну суму 44230,31грн. Зокрема, на переконання позивача:
- спір у цій справі про стягнення заборгованості виник між юридичною особою та фізичною особою-підприємцем, у зв`язку з чим, такий спір має розглядатися саме в порядку господарського судочинства;
- наданими позивачем до матеріалів справи доказами підтверджується факт надання КВП "Теплоенерго" послуг та приєднання споживача (ФОП Бикова В.Г.) до умов індивідуального договору з постачання теплової енергії та надання послуг з постачання гарячої води від 01.11.2021;
- система опалення та гарячого водопостачання відноситься до сантехнічного обладнання, а отже, належить мешканцям на праві спільної сумісної власності, тобто є спільною власністю всіх власників приміщень у багатоквартирному будинку;
- договірні відносини на послугу з постачання гарячої води розповсюджуються на всіх співвласників у багатоквартирному будинку, у тому числі на співвласників, приміщення яких є відокремлені (відключені) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води та мають встановлене на законних підставах індивідуальне опалення, а також на співвласників, приміщення яких є відключеними від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, але мають встановлені бойлери і не споживають гарячу воду із внутрішньо будинкових мереж гарячого водопостачання;
- по нежитловому приміщенню за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить відповідачу -      Бикову В.Г., нарахування вартості послуг за обсяг теплової енергії витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення згідно (листопад 2021 – червень 2022 року) та за обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи ГВП (травень - червень 2022 року) визначений позивачем правомірно, а саме, на підставі п. 2 розділу V Методики №315 від 22.11.2018 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до ч. 13 ст. 8 та ч. 8 ст. 252 ГПК України, у разі здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами, досліджує докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, судове засідання не проводиться. 
За частиною 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на те, що ціна позову у даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (44230,31грн), суд апеляційної інстанції  розглядає дану справу за правилами ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи.
На час ухвалення цієї постанови клопотання будь-якої із сторін про розгляд справи в порядку загального позовного провадження до Східного апеляційного господарського суду не надходили.
Апеляційним судом було створено належні умови для ознайомлення учасників справи з її рухом шляхом надсилання копій процесуальних документів. Додаткових письмових пояснень сторони до суду не надсилали, про неможливість викласти їх письмово та необхідність надати додаткового часу не заявляли.
Колегія суддів також зазначає, що з урахуванням умов воєнного стану в Україні, загальної обставновки у м. Харкові та особливого режиму роботи суду, спрямованого на необхідності збереження життя і здоров`я суддів, працівників апарату та відвідувачів суду, Східний апеляційний господарський суд здійснює розгляд справи №917/817/23 у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, Комунальне виробниче підприємство "Теплоенерго" забезпечує тепловою енергією на опалення підприємства, установи, організації та населення міста Горішні Плавні Кременчуцького району Полтавської області у відповідності до положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги", а також Правил надання послуг з постачання гарячої води", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1182 "Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води".
Предметом господарської діяльності згідно зі Статутом КВП "Теплоенерго" є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення, підприємств, установ та організації м. Горішні Плавні Кременчуцького району Полтавської області.
Тобто позивач є виконавцем комунальної послуги у розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 № 2189-VІІ.
Позивач забезпечує тепловою енергією на опалення та постачання гарячої води, зокрема, і багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 .
У свою чергу, відповідач - ФОП Биков В.Г. є власником нежитлового приміщення площею 522,3 кв.м., розташованого в житловому будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.
Позивач зазначає, що КВП "Теплоенерго" забезпечує вказаний житловий будинок послугами з постачання теплової енергії та гарячої води, а тому його співвласники зобов`язані сплачувати за надання таких послуг.
Звертаючись до господарського суду першої інстанції з позовом у цій справі, позивач посилається на те, що у період з листопада 2021 року по липень 2022 року ним були надані відповідачу послуги за індивідуальним договором про надання послуг з постачання теплової енергії та індивідуальним договором про постачання гарячої води від 01.11.2021 на загальну суму 44230,31грн. 
На підтвердження факту надання послуг до матеріалів справи долучено: індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.11.2021; індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води від 01.11.2021; акт від 11.11.2021 приймання на абонентський облік вузла обліку теплової енергії за адресою АДРЕСА_1 ; акт готовності до опалювального періоду від 29.07.2022; наказ КВП "Теплоенерго" №418 від 25.10.2021; рахунки на оплату за період з листопада 2021 року по липень 2022 року разом з доказами їх  направлення вказаних на адресу відповідача тощо.
Однак, відповідач за вказані послуги не розрахувався, у зв`язку з цим, КВП "Теплоенерго" просить стягнути з ФОП Бикова В.Г. на свою користь 44230,31грн заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії та гарячої води.
Несплата відповідачем вказаної вище суми боргу стала підставою для звернення позивача до Господарського суду Полтавської області з позовом у цій справі.
Як вже зазначалося, за результатами розгляду позовних вимог Господарським судом Полтавської області 18.09.2023 ухвалено оскаржуване рішення у цій справі №917/817/23, яким позов задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача 44230,31грн заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії та гарячої води.
Господарський суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується факт надання позивачем та споживання відповідачем житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, однак оплата здійснена не була.

Надаючи кваліфікацію спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції погоджується з правильністю правових висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову з огляду на таке.
Предметом спору в цій справі є стягнення з ФОП Бикова В.Г. заборгованості на користь КВП "Теплоенерго" в розмірі 44230,31грн за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, надані на підставі індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії та індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води від 01.11.2021 у нежитлове приміщення площею 522,3 кв.м., розташованого в житловому будинку АДРЕСА_1 , власником якого є фізична особа ОСОБА_1 . 
Правовідносини між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються спеціальним законодавством, зокрема Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Законом України "Про теплопостачання", Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за №1198 (далі - Правила № 1198) та іншими нормативно-правовими актами України. 
У Законі України "Про теплопостачання" та у вказаних Правилах надано визначення поняттю "споживач", а саме:
- споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі  договору (Закон);
- споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору (Правил);
- теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.
У розумінні Закону України "Про теплопостачання" та Правил користування тепловою енергією споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору.
Як вбачається з матеріалів справи, що у даному випадку спірна заборгованість виникла внаслідок споживання теплової енергії у нежитловому приміщенні площею 522,3 кв.м., розташованому в житловому будинку АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_1 та використовується останнім для здійснення підприємницької діяльності, що підтверджується наступним.
Так, згідно технічного паспорту на громадський будинок (інв. №91, реєстр.№Н-2/160 від 23.03.2012), нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_1 за своїм функціональним призначенням є вбудованим приміщенням магазину та кафетерію, про що свідчить експлікація приміщень до плану поверхів громадського будинку №2 літ. "А" у вказаній будівлі.
Тобто, за цільовим та функціональним призначенням використання вказане нежитлове приміщення може використовуватися не для задоволення особистих (побутових) потреб, зокрема, відповідача як фізичної особи, а саме для ведення підприємницької (господарської) діяльності.
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, сформованого судом першої інстанції (за кодом 179268424229) від 22.08.2023, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець, станом на день прийняття рішення не перебуває у стані припинення, в графі види діяльності зазначено: 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний); 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (т.1., а.с.76), що свідчить про високу ймовірність використання належного відповідачу нерухомого майне саме з комерційною (підприємницькою) метою.
Відповідно до ч. 1 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України (надалі – ГПК України) сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 4 ГПК України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 ГПК України. Так, за частиною 1 цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених ч. 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.
Відповідно до ст. 55 Господарського кодексу України (надалі – ГК України) суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.
Статтею 3 ГК України закріплено, що під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.
За положеннями ст. 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Відповідно до ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. При цьому, чинне законодавство не передбачає можливість реєстрації майна за фізичною особою - підприємцем, будь-яке майно (призначене чи не призначення для ведення підприємницької діяльності) підлягає реєстрації виключно як за фізичною особою, незалежно від наявності у неї статусу підприємця, оскільки вона з моменту реєстрації як фізична особа - підприємець не перестає існувати як фізична особа та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.
Неодмінними ознаками господарської діяльності є сфера суспільного виробництва з метою задоволення не власних потреб виробника, а інших осіб, поєднання приватного інтересу, наприклад, в одержанні прибутку та публічних інтересів суспільства в особі широкого кола споживачів
Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачила б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачила б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що спірна заборгованість виникла внаслідок споживання теплової енергії та гарячої води саме у нежитловому приміщенні (магазин з кафетерієм), власником якого є відповідач – ОСОБА_1 , який з 25.03.2008 і по теперішній час зареєстрований як фізична особа – підприємець.
Водночас спірна заборгованість виникла за період з листопада 2021 року по липень 2022 року, тобто в період ведення відповідачем господарської діяльності.
Вказане приміщення використовувалось з комерційною метою і попереднім власником. Так, з відкритих даних безкоштовного картографічного веб-сервісу "Google Maps" вбачається, що за вказаною адресою розташований діючий продуктовий магазин "Південний", назва якого відповідає найменуванню попереднього власника об`єкта нерухомого майна - ТОВ фірма "Південний" (припинено 04.06.2013), засновником та директором якого був відповідач ОСОБА_1 .
Наведені докази у сукупності свідчать про факт придатності та пристосування нежитлового приміщення (магазину з кафетерієм), розташованого за адресою:               АДРЕСА_1 , для використання саме з комерційною метою та у підприємницькій діяльності.  
У свою чергу, КВП "Теплоенерго" є постачальником послуг споживачу -     ОСОБА_1 (статус споживача – фізична особа-підприємець) на об`єкті за адресою АДРЕСА_1 , про що зазначено також і у рахунках на оплату послуги з постачання теплової енергії та гарячої води.
За визначенням п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
При цьому, відповідачем не надано доказів, які б підтверджували той факт, що спірне приміщення використовувалося ним для особистих потреб як житлове приміщення або з іншою метою (не комерційною), а не для здійснення підприємницької діяльності як фізичною особою – підприємцем.
Будь-яких доказів використання спірного нерухомого майна у спірному періоді саме для особистих (побутових) потреб фізичної особи - відповідача матеріали справи не містять.
Крім того, спір у справі №917/817/23 є господарським, оскільки учасниками справи №917/817/23 є КВП "Теплоенерго" та ФОП Биков В.Г.
Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч.1). Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2).
Тлумачення змісту ст. 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Стандарти доказування не передбачають обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Зважаючи на відсутність у справі будь-яких доказів використання придатного для ведення підприємницької діяльності нежитлового приміщення (магазину з кафетерієм) саме у побутових цілях фізичної особи, за умови наявності ОСОБА_1 статусу підприємця та видів діяльності (здача в оренду нерухомого майна та роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах); наявність самих лише тверджень відповідача щодо невикористання спірного нежитлового приміщення у підприємницькій діяльності, а також встановлені судом наведені вище обставини, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що факт використання відповідачем спірного нежитлового приміщення у спірний період саме з підприємницькою (комерційною / господарською) метою є більш вірогідним, аніж той факт, що відповідач не здійснював таку діяльність у спірному приміщенні.   

Щодо суті розглядуваного спору, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
За приписами ст. 509 ЦК України, які кореспондуються з положеннями   ст. 173 ГК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.
Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).
В силу положень ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 628 ЦК України унормовано, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 7 ст. 179 ГК України визначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду (ч. 1 ст. 630 ЦК України).
Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Тобто внесення змін до публічного договору приєднання законодавством не допускається оскільки вказане призведе до порушення прав інших суб`єктів імперативно визначених відносин.
Частиною 6 ст. 633 ЦК України передбачено, що умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору є нікчемними.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Частиною 1 ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.
Предметом спору у цій справі є вимога позивача про стягнення з відповідача вартості наданих послуг постачання теплової енергії та гарячої води за Типовими – індивідуальними договорами від 01.11.2021.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що спірні правовідносини за період з листопада 2021 по  липень 2022 року, які виникли між сторонами у даній справі регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" (№2189-VІІІ від 09.11.2017), який введено в дію з 01.05.2019 та він є чинним.
Цим Законом України "Про житлово-комунальні послуги" (№2189-VІІІ від 09.11.2017) регулюються основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки,)
За наведеним у п.п. 2, 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 2189-VІІІ   визначенням:
житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;
виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору;
індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2189-VІІІ предметом регулювання цього   Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами.
За приписами ч. 1 ст. 4 Закону №2189-VІІІ законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на   Конституції України   і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього   Закону   та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. До повноважень Кабінету Міністрів України належать: затвердження правил надання (постачання) комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) та послуг з управління багатоквартирним будинком; затвердження типових договорів про надання (постачання) комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) та послуг з управління багатоквартирним будинком.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 затверджено "Правила надання послуги з постачання теплової енергії та типові договори про послуг з постачання теплової енергії" (далі також - Правила), які набули чинності з 04.09.2019, відповідно до яких, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати. Надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до ст. 14 Закону (п. 13 Правил).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 14 Закону № 2189-VІІІ   за рішенням співвласників багатоквартирного будинку (уповноваженого органу управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку), прийнятим відповідно до закону, договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем відповідної комунальної послуги, визначеним ст.6 цього Закону: 1) кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно (індивідуальний договір); 2) від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою (колективний договір); 3) об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір про надання комунальних послуг, як колективним споживачем. Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначену частиною першою цієї статті, за кожним видом комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії).
Згідно із Законом України №2189-VІІІ договори за новими правилами мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності постанов Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022 та №1023.
Відповідно до Правил у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022:
- індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем;
- індивідуальний договір з власником індивідуальних (садибних) житлових будинків вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги (фактичне виконання робіт із відключення будинку);
- фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.
- у разі зміни права власності або користування приміщенням у багатоквартирному будинку, з попереднім власником (користувачем) якого було укладено індивідуальний договір, договір з новим власником (користувачем) вважається укладеним із дня такої зміни.
- споживачі у багатоквартирному будинку, які отримують послугу за іншою моделлю договірних відносин, у разі прийняття рішення про припинення такого договору можуть приєднатися до індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, вчинивши дії, що засвідчують їх бажання укласти такий договір, відповідно до абзацу шостого цього пункту.
Форма індивідуального договору про надання комунальної послуги, затверджена постановами Кабінету Міністрів України № 1022, 1023 від 08.09.2021.
Відповідно до пункту 3 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення вказаного Закону №2189-VІІІ (у редакції змін внесених Законом №1060-ІХ) договори про надання комунальних послуг, укладені до введення його в дію, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Такі договори мають бути укладені між споживачами та виконавцями комунальних послуг протягом одного року з дати введення в дію цього Закону. У разі якщо згідно з договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.
Разом з тим, пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2189-VIII передбачено, що не пізніш як протягом одного року з дня введення в дію цього   Закону (тобто не пізніше 01.05.2020) співвласники багатоквартирних будинків незалежно від обраної ними форми управління багатоквартирним будинком зобов`язані прийняти рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг (крім послуг з постачання електричної енергії та природного газу) щодо кожного виду комунальної послуги згідно з ч. 1 ст. 14 цього Закону, а виконавці комунальних послуг - укласти із такими співвласниками договори про надання відповідних комунальних послуг відповідно до обраної співвласниками моделі організації договірних відносин.
Водночас, п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2189-VIII   передбачено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги протягом строку, визначеного в п. 4 цього розділу, між виконавцем та кожним співвласником укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги відповідно до ч. 7 ст. 14 цього Закону.
Наведені вище положення спеціального законодавства у сфері надання комунальних послуг свідчать про те, що законодавець унормував обов`язок підприємства теплопостачання з 01.05.2019 (тобто з дати, коли набрав чинності   Закон №2189-VІІІ у новій редакції) укладати договори на послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за новими правилами, які в силу вимог   Закону мали бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг та споживачами цих послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності   постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022, з урахуванням волевиявлення споживача щодо обрання моделі договірних відносин. Водночас, за відсутності волевиявлення співвласників багатоквартирних будинків щодо прийняття рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг ініціатива щодо його укладення надається безпосередньо виконавцям таких послуг, що мало місце у цій справі (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2021 у справі №908/3233/20, від 14.12.2023 у справі №908/2078/22 та від 09.04.2024 у справі №908/710/23).
01.10.2021 на офіційному сайті КВП "Теплоенерго" https://teplo-hp.in.ua була опублікована інформація щодо затвердження постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022 типового публічного договору приєднання, текст типового індивідуального договору про послуги з постачання теплової енергії та форму заяви до нього.
Колегія суддів апеляційного господарського суду зауважує, що законодавцем була передбачена неактивність споживачів щодо укладання договорів, тому непідписання заяви-приєднання до договору не є наслідком відсутності підстав для укладання договору, оскільки у даному випадку договір є не тільки договором приєднання, але й договором публічним, що не передбачає підписання заяви-приєднання.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач – ФОП Биков В.Г. протягом 30 днів з дня опублікування тексту вищенаведеного індивідуального договору на офіційному веб-сайті виконавця послуг (позивача) не прийняв рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклав відповідний договір з позивачем як виконавцем комунальної послуги.
Отже, відповідачем було прийнято (акцептовано) оферту позивача укласти індивідуальний договір шляхом мовчазної згоди в порядку ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".
Крім цього, факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку №2 по просп. Героїв Дніпра у м. Горішні Плавні, в якому знаходиться нежитлове приміщення (магазин продовольчих товарів з кафетерієм), належне відповідачу на праві власності, підтверджуються розпорядженнями міського голови Горішньоплавнівської міської ради від 02.11.2021 №312-р "Про початок опалювального сезону 2021-2022 р.р." та №210-р "Про початок опалювального сезону 2022-2023 р.р. " (які є загальнодоступними та наявні в мережі Інтернет), Актом приймання вузла обліку теплової енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання від 11.11.2021, Актами зняття показників теплового лічильника за період з 02.11.2021 по 19.04.2022, Актом готовності до роботи в опалювальний період від 29.07.2022  житлового будинку №2 (т.1, а.с. 28-39).
Зважаючи на наведене, колегія суддів зазначає, що індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води від 01.11.2021 є укладеними між позивачем (як теплопостачальною організацією) та відповідачем (як споживачем) в силу вимог закону та набрали чинності з 01.11.2021, у зв`язку з чим, такі договори є обов`язковим для виконання сторонами, у тому числі і щодо своєчасної та повної оплати відповідачем наданих позивачем послуг.
Доводи відповідача про те, що власником нежитлового приміщення площею 522,3 кв.м., розташованого в житловому будинку АДРЕСА_1 є фізична особа Биков В.Г., а не ФОП Биков В.Г., не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки як вже зазначалося раніше відповідні послуги з постачання теплової енергії та гарячої води надавались саме до приміщення, в якому розташований магазин продовольчих товарів з кафетерієм, який належить відповідачу на праві власності, тобто належне відповідачу нерухоме майно використовувалося саме для господарської діяльності фізичної особи-підприємця, а не для задоволення особистих (побутових) потреб громадянина.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 10 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" загальний обсяг теплової енергії (крім обсягу теплової енергії, витраченого на приготування гарячої води, забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також приміщень, де встановлені вузли розподільного обліку теплової енергії/прилади - розподілювачі теплової енергії) розподіляється між споживачами, приміщення/опалювальні прилади яких не оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії, пропорційно до опалюваної площі (об`єму) таких споживачів.
Споживачам, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії/вузлами розподільного обліку витрати теплоносія (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), обсяг спожитої теплової енергії визначається за їхніми показаннями відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, але не менше мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії серед інших споживачів у будівлі відповідно до пункту 5 частини другої цієї статті.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 10 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" для споживачів, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку, розподілене питоме споживання теплової енергії в розрахунку на 1 квадратний метр площі (1 кубічний метр об`єму) квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії, яка визначається згідно з методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.
Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.11.2018 №315 (надалі – Методика №315), встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг.
Нормами Розділу І Методики визначено, що розподіл між споживачами обсягу спожитих комунальних послуг здійснюється на підставі визначених на розрахункову дату споживання (фактичних, розрахункових або скоригованих (приведених)) обсягів комунальної послуги за відповідний розрахунковий період. Розрахунковою датою є останній день розрахункового періоду.
Розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг.
Розподіл між споживачами загального обсягу спожитої комунальної послуги у будівлі/будинку за відповідний розрахунковий період (далі - розподіл) здійснюється з урахуванням показань вузлів комерційного та розподільного обліку (теплолічильників, лічильників холодної води, лічильників гарячої води), установлених як у приміщеннях, так і за їх межами, або приладів-розподілювачів теплової енергії, установлених на опалювальних Приладах опалюваних приміщень, а в окремих випадках - розрахунково.
Розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень здійснюється відповідно до Розділу III Методики.
Розподілу підлягають обсяги спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення у відповідності до складових формул 1, 2, наведених у пункті 2 розділу II цієї Методики, залежно від категорії приміщення, надання йому комунальної послуги з постачання теплової енергії на опалення, наявності/відсутності та типу приладів розподільного обліку теплової енергії, дотримання температури повітря в опалюваному приміщенні в нормативно допустимому діапазоні, наявності/відсутності приміщень з індивідуальним опаленням у будівлі/будинку.
Визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення здійснюється згідно з розділом IV цієї Методики.
Пунктом 5 Розділу III Методики визначено, що розподіл теплової енергії у будівлі/будинку, у якій приміщення не оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії для будівлі/будинку, незалежно від наявності або відсутності вузла комерційного обліку теплової енергії, у якій/якому відсутні приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення, та усі приміщення не оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії, обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення визначається разом з обсягом спожитої теплової енергії на опалення цих приміщень.
Розподілений обсяг для опалюваного приміщення, не оснащеного приладом розподільного обліку теплової енергії, розраховується з урахуванням вимог розділів VII, VIII цієї Методики за формулою 13,14.
При цьому, колегія суддів зазначає, що нежитлові приміщення відповідача є невід`ємною частиною житлового будинку №2 по просп. Героїв Дніпра у м. Горішні Плавні Кременчуцького району Полтавської області. Об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку. Відсутність окремих елементів системи опалення в приміщенні не свідчить про те, що теплова енергія не споживається. Вказані приміщення не підпадають під термін неопалювальне приміщення.
За умовами п. 1 індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії від 01.11.2021, цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України.
Даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на офіційному веб-сайті виконавця (п. 2 договору).
Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунку за надані послуги, факт отримання послуг (п. 4 договору).
Разом з цим, відповідно до п. 5 договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.
Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", та складається з:
- обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо;
- частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку;
- та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.
Пунктом 30 індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії встановлено, що споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з:
- плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 (Офіційний вісник України, 2019 р., № 71, ст. 2507), - в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання;
- плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця.
У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду), а також умовно-постійної частини тарифу (протягом року).
Згідно з п. 31 договору вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.
Розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. У разі застосування двоставкових тарифів умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно (п. 32 договору).
Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу (п. 34 договору).
Споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором (ч. 3 п. 41 договору).
Оформлення претензій споживача щодо ненадання послуги, надання її не в повному обсязі або надання послуги неналежної якості здійснюється в порядку, визначеному ст. 27 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (п. 47 договору).
Цей договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності (п. 51 договору).
Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (п. 52 договору).
Відповідно до п. 5 індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води від 01.11.2021 виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу та відшкодовувати витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) в строки і на умовах, що визначені цим договором.
Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу гарячої води, спожитої у будинку, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання".
Пунктом 30 індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води встановлено, що споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з:
- плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1182 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 14, ст. 550), - в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1023, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу спожитої гарячої води або за нормами споживання, встановленими органом місцевого самоврядування, до встановлення вузла комерційного обліку;
- плати за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), що розраховується виходячи з розміру затвердженого тарифу на послугу з постачання теплової енергії та визначеного обсягу відповідно до Методики розподілу;
- плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або веб-сайті виконавця.
Вартістю послуг з постачання гарячої води та послуги з постачання теплової енергії є встановлені відповідно до законодавства тарифи. (п. 31 договору).
Рішенням Виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області №293 від 26.10.2021 затверджено тариф на теплову енергію та послугу з постачання теплової енергії, що постачається через індивідуальні теплові пункти (ІТП) за 1 Гкал в розмірі 5597,68грн з врахуванням ПДВ.
Також наказом КВП "Теплоенерго" №418 від 25.10.2021 встановлено з 01.11.2021 розмір плати за абонентське обслуговування за індивідуальним договором про:
- надання послуг з постачання теплової енергії у багатоквартирному будинку на рівні 24,47грн на місяць;
- надання послуг з постачання гарячої води у багатоквартирному будинку на рівні 14,72грн на місяць.
Згідно з п. 33 договорів про надання послуги з постачання теплової енергії та надання послуги з постачання гарячої води від 01.11.2021 виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу.
Рахунок надається на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунок може надаватися в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів.
Пунктом 24 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019  визначено, що розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 №315.
Умовно-постійна частини тарифу для приміщень, вбудованих в житлові будинки/нежитлові будівлі розраховується згідно з даними теплового навантаження будівлі, пропорційно опалюваній площі приміщення споживача.
Згідно п. 32 Правил №830, розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць.
Пунктом 34 цих Правил визначено, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
Як зазначає позивач, за період з листопада 2021 по липень 2022 року обсяг теплової енергії, витрачений на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначався як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будинку. 
Для п`ятиповерхової будівлі частка складає - 14% (п. 2 розділу III Методики №315). Розподіл цього обсягу здійснюється серед споживачів за категоріями приміщень згідно з додатком 1 до Методики №315 пропорційно до їх загальних/опалювальних площ/об`ємів.
Обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення приймається як частка від загального обсягу теплової енергії, спожитої на опалення будівлі для індивідуального теплового пункту без регулювання за погодними умовами - 15% та розподіляється між усіма споживачами будівлі (п. 1, 2 розділу V Методики №315).
З 01.01.2022 внесено зміни до Методики №315 та відповідно до п. 8 розділу IV Методики №315, який визначає обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку, що складає для п`ятиповерхових будинків 25%.
Обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляються між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалювальних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень (розділ IV п. 12 Методики №315).
Обсяг спожитої теплової енергії на опалення приміщення з індивідуальним опаленням або окремого приміщення з індивідуальним опаленням або окремого приміщення з транзитними мережами опалення, через яке прокладені транзитні трубопроводи внутрішньобудинкової системи опалення визначається відповідно до розділу II пункт 2.
З матеріалів справи вбачається, що будинок №2 по просп. Героїв Дніпра у м.Горішні Плавні обладнано комерційними приладами обліку теплової енергії; прилад-розподілювач теплової енергії в зазначеному будинку не встановлено, тому розподіл обсягу спожитої енергії по будинку здійснюється з урахуванням приладу комерційного обліку і пропорційно опалювальній площі приміщення.
Позивачем на підтвердження надання відповідачу послуг з постачання теплової енергії та гарячої води за укладеними між сторонами індивідуальними договорами про надання послуги з постачання теплової енергії та гарячої води від 01.11.2021, за період з листопада 2021 року по липень 2022 року надано рахунки на оплату послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, в яких зазначено, що вони одночасно є актами приймання-передачі за відсутності письмового заперечення споживача (т.1, а.с.17-21), а саме:
- рахунок на оплату №3175 від 30.11.2021 (теплова енергія на забезпечення функціонування ВСО, Героїв Дніпра, 2) на суму 3080,69грн з ПДВ;
- рахунок на оплату №2749 від 30.11.2021 (абонентське обслуговування за надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, Героїв Дніпра, 2) на суму 39,19грн з ПДВ;
- рахунок на оплату №3396 від 31.12.2021 (теплова енергія на забезпечення функціонування ВСО, Героїв Дніпра, 2) на суму 5628,02грн з ПДВ;
- рахунок на оплату №3645 від 31.12.2021 (абонентське обслуговування за надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, Героїв Дніпра, 2) на суму 39,19грн з ПДВ;
- рахунок на оплату №168 від 31.01.2022 (послуга з постачання гарячої води та теплова енергія на забезпечення функціонування ВСО, Героїв Дніпра, 2) на суму 10289,87грн з ПДВ;
- рахунок на оплату №169 від 31.01.2022 (абонентське обслуговування за надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, Героїв Дніпра, 2) на суму 39,19грн з ПДВ;
- рахунок на оплату №4247 від 28.02.2022 (теплова енергія на забезпечення функціонування ВСО, Героїв Дніпра, 2) на суму 7517,20грн з ПДВ;
- рахунок на оплату №4248 від 28.02.2022 (абонентське обслуговування за надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, Героїв Дніпра, 2) на суму 39,19грн з ПДВ;
- рахунок на оплату №4854 від 31.03.2022 (теплова енергія на забезпечення функціонування ВСО, Героїв Дніпра, 2) на суму 6137,30грн з ПДВ;
- рахунок на оплату №4855 від 31.03.2022 (абонентське обслуговування за надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, Героїв Дніпра, 2) на суму 39,19грн з ПДВ;
- рахунок на оплату №5563 від 29.04.2022 (теплова енергія на забезпечення функціонування ВСО, Героїв Дніпра, 2) на суму 3889,67грн з ПДВ;
- рахунок на оплату №5564 від 29.04.2022 (абонентське обслуговування за надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, Героїв Дніпра, 2) на суму 39,19грн з ПДВ;
- рахунок на оплату №6250 від 31.05.2022 (теплова енергія на забезпечення функціонування ВСО, Героїв Дніпра, 2) на суму 5045,30грн з ПДВ;
- рахунок на оплату №6251 від 31.05.2022 (абонентське обслуговування за надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, Героїв Дніпра, 2) на суму 39,19грн з ПДВ;
- рахунок на оплату №6649 від 30.06.2022 (теплова енергія на забезпечення функціонування ВСО, Героїв Дніпра, 2) на суму 2297,23грн з ПДВ;
- рахунок на оплату №6650 від 30.06.2022 (абонентське обслуговування за надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, Героїв Дніпра, 2) на суму 39,19грн з ПДВ;
- рахунок на оплату №6989 від 29.07.2022 (абонентське обслуговування за надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, Героїв Дніпра, 2) на суму 31,51грн з ПДВ.
Зазначені рахунки на оплату наданих послуг містять детальну інформацію здійсненого нарахування: за теплову енергію на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення (ВСО) та послуги з постачання гарячої води, а також нарахування абонентської плати за опалювальний період листопад 2021 – липень 2022 року.
Матеріали справи також містять докази надсилання позивачем відповідачу рахунків (актів приймання-передачі теплової енергії) за листопад 2021 - липень 2022 року, що підтверджується реєстрами згрупованих поштових відправлень (т.1, а.с. 35-38).
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату, оскільки такий обов`язок виникає на підставі договору, а не на підставі рахунку. За своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти як оплату за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі №920/1343/21 від 29.04.2020).
Вказані вище рахунки (акти приймання-передачі теплової енергії) підписані лише зі сторони виконавця (позивача) та відповідно не містять підписів зі сторони замовника (відповідача).
Разом з тим, у постанові від 22.08.2023 у cправі №910/14570/21 Верховний Суд зазначив, що факт здійснення господарської операції може підтверджуватися не лише первинними документами, а й іншими доказами в їх сукупності, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару (надання послуг).
Таким чином, передання і прийняття товарів (робіт, послуг) на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального надання товарів (робіт, послуг) за договором у разі неотримання обґрунтованої відмови про причини неприйняття товарів (робіт, послуг) у строк, визначений договором.
За загальним правилом, при вирішенні спорів щодо належного та своєчасного виконання договорів стосовно продажу товару, надання послуг/виконання робіт, як зі сторони покупця (замовника), так і продавця (виконавця), суди повинні надавати оцінку вжитим сторонами діям на його виконання у їх сукупності з огляду саме на умови кожного договору (договорів) у конкретній справі, проте передбачена відповідним договором умова щодо оплати за надані товари (послуги, роботи) з прив`язкою до підписання відповідних актів приймання не може бути єдиною підставою, яка звільняє покупця (замовника) від обов`язку здійснити таку оплату, адже основною первинною ознакою будь-якої господарської операції, як то продаж товару (надання послуг чи виконання робіт), є її реальність. Наявність належним чином оформлених первинних документів (підписаних уповноваженими представниками обох сторін) є вторинною, похідною ознакою.
Водночас, неналежне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами, зокрема непідписання покупцем (замовником) актів приймання-передачі без надання у визначені договором та/або законом строки вмотивованої відмови від їх підписання, не може свідчити про їх безумовну невідповідність змісту господарської операції (поставці товару, наданим послугам або виконаним роботам). Правові наслідки створює саме господарська операція (реальна поставка товару, надання послуг/виконання робіт), а не первинні документи.
Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження звернення відповідача до позивача з претензіями щодо ненадання послуги, надання її не в повному обсязі або надання послуги неналежної якості.
Відтак, враховуючи реальність отриманих відповідачем послуг, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо підтвердженості заборгованості відповідача перед позивачем за поставлену теплову енергію та гарячу воду за період з листопада 2021 по липень 2022 року у загальному розмірі 44230,31грн.
За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором ч.1 ст. 901 ЦК України).
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).
Відповідно до  ст. 526 ЦК України,  зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог  відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст. 530 ЦК України).
З урахуванням приписів п. 34 договору, строк оплати поставленої теплової енергії та плати за абонентське обслуговування, за період листопад 2021 – липень 2022 року, є таким, що настав.
Доказів сплати відповідачем заборгованості суду не надано.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість заявлених вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за поставлену теплову енергію та гарячу воду в загальному розмірі 44230,31грн.
Доводи скаржника стосовно того, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження дійсних обсягів теплової енергії, судовою колегією апеляційного господарського суду не можуть бути прийняті до уваги, оскільки для здійснення перевірки нарахувань позивачем надано всі необхідні дані, що містяться в рахунках на оплату, а саме:
- Акт приймання вузла облік теплової енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання, на підставі якого теплопостачальна організація (позивач) прийняла на облік вузол обліку теплової енергії з 11.11.2021 по 02.06.2025 (з теплолічильником та термометром) (т.1, а.с. 28); 
- показами приладу обліку (т.1, а.с. 29-33); 
-  загальною площею опалювальних приміщень (4388,89 м.кв.) у буд. №2 по просп. Героїв Дніпра, наведеною у розрахунку обсягу теплової енергії (т.1, а.с. 24); 
- площею приміщення відповідача 518,8кв.м., яка визначена у технічному паспорті на громадський будинок від 13.04.2006 (оскільки відповідачем не було самостійно ініційовано питання щодо укладання договору з 01.11.2021 та не надано інформації про перепланування нежитлового приміщення із збільшенням площі до 522,30кв.м., тоді як здійснений позивачем розрахунок наданих послуг виходячи з меншої площі приміщень відповідача не порушує права останнього); 
-  тарифи, що діяли в розрахунковому періоді, затверджені рішенням Виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області №293 від 26.10.2021 (за 1 Гкал в розмірі 5597,68грн з врахуванням ПДВ) та наказом КВП "Теплоенерго" №418 від 25.10.2021 (абонентське обслуговування за надання послуг з постачання теплової енергії на  рівні 24,47грн на місяць та абонентське обслуговування за надання послуг з постачання гарячої води на рівні 14,72грн на місяць).
Відносно аргументів відповідача про те, що нежитлове приміщення було відключено від системи централізованого опалення та реконструйовано із влаштуванням індивідуального опалення, внаслідок чого, зокрема, збільшилась його загальна площа до 522,30кв.м., що підтверджується, зокрема, новим технічним паспортом від 23.03.2012 та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, колегія суддів зазначає наступне. 
Як вже вказувалося, в силу вимог ст. 24 Закону України "Про теплопостачання" саме на споживачів покладено обов`язок по укладенню договорів з надання послуги теплопостачання (у даному випадку відповідача).
Відповідно до ч. 2  ст. 382 ЦК України,  усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового та є його невід`ємною частиною.
Відповідно до положень п. 5 договору, власник нерухомого майна, обладнаного індивідуальними джерелами опалення зобов`язаний здійснювати оплату на постачання теплової енергії, яка складається: з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.
У пункті 38 Правил надання послуги з постачання теплової енергії зазначено, що споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).
Крім того, відповідно до п. 41 Правил надання послуги з постачання теплової енергії споживач зобов`язаний у разі відключення його приміщення від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).
Такі ж умови мітяться у п. 41 Типового індивідуального договору постачання теплової енергії, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
Отже, власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від такої участі (такий правовий висновок сформовано в постанові  Верховного Суду  у складі колегії суддів Касаційного господарського  суду  від 22.12.2020 у справі №311/3489/18).
Відтак, з 01.11.2021 розподіл обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень проводиться відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.11.2018 №315 (зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 28.12.2018 за № 1502/32954).
Що стосується аргументів відповідача про те, що з 01.05.2019 до 01.10.2022  продовжували зберігати чинність старі договори про надання комунальних з централізованого опалення та постачання гарячого водопостачання, укладені між сторонами до 01.05.2019, типові умови яких не передбачали можливості застосування до таких договірних відносин Методики №315, а також про те, що положення Закону від 24.06.2004 №1875-IV взагалі не встановлював плату за надання виконавцем такої окремої послуги, як послуга з постачання теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання та абонентського обслуговування за надання послуг з постачання теплової енергії, колегія суддів наголошує, що спірні правовідносини виникли у період з листопада 2021 по липень 2022 року, тобто після набрання чинності та у період дії Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №2189-VIII від 09.11.2017), яким було запроваджено нову класифікацію комунальних послуг та нову систему взаємовідносин, що виникатимуть у процесі надання та споживання цих послуг.
Пунктом 3 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2189-VIII (у редакції Закону України від 07.06.2018 №2454-VIII) було передбачено перехідний період, а саме - встановлено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до 01.05.2019, зберігали чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі щодо застосовного (встановленого) тарифу), до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за новою класифікацією комунальних послуг та правилами, визначеними Законом №2189-VIII. Договори мали бути укладені між споживачами та виконавцями комунальних послуг протягом одного року з дати введення в дію цього Закону (тобто, до 01.05.2020).
Відповідно до п. 11 Типового договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315.
На підтвердження обґрунтованості вартості послуг позивачем надано суду детальні розрахунки відповідно до площі належного відповідачу приміщення, а саме, по нежитловому приміщенню за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, м. Горішні Плавні просп. Героїв Дніпра, 2, яке належить Бикову В.Г. нарахування проводилося наступним чином:
- за обсяг теплової енергії витраченої на забезпечення функціонування ВСО за період листопад 2021 - квітень 2022) на підставі п. 2 розд. V Методики №315 у розмірі 15% - індивідуальний тепловий пункт без регулювання за погодними умовами;
- за обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи ГВП за період травень, червень 2022 року на підставі п. 2 розд. V Методики №315 (із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства розвитку громад та територій №358 від 28.12.2021).
Отже, перевіривши наданий позивачем розрахунок вартості наданих послуг, господарський суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що цей розрахунок відповідає передбаченим законодавством порядку та способу нарахування, відтак є обґрунтованим.
Відносно посилання відповідача на те, що станом на 01.11.2021 належне відповідачу приміщення було відключено від системи централізованого опалення, колегія суддів також зауважує, що відповідно до вимог Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затверджений наказом Мінрегіону від 26.07.2019 №169, який набрав чинності 17.09.2019, належним доказом відключення/відокремлення приміщень споживача від системи централізованого опалення та постачання гарячої води є, зокрема, акт  про відокремлення (відключення) квартири/нежитлового приміщення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води встановленої форми.
Відповідачем не надано актів відключення/відокремлення його приміщень від системи централізованого опалення та системи централізованого постачання гарячої води; жодних документів, проектно-технічних рішень чи погоджень про відокремлення/відключення своїх приміщень від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води у вказаному житловому будинку, які підтверджували б наявність у його приміщеннях окремої системи опалення, та надавали б йому право не користуватися комунальними послугами з централізованого теплопостачання, гарячої води і обслуговування, а тому бути звільненим від сплати за користування відповідними комунальними послугами, матеріли справи не містять.
Крім того, розділ ІІ вказаного Порядку передбачає процедуру відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води.
Однак, доказів відключення житлового будинку по просп. Героїв Дніпра, 2 у м. Горішні Плавні від системи централізованого теплопостачання та постачання гарячої води матеріали справи не містять.
Будь-яких доказів на спростування вищезазначеного відповідачем не надано.
Самовільне відключення споживача від внутрішньобудинкових систем опалення або здійснення такого відключення з порушенням встановленої законодавством процедури не припиняє статусу такого суб`єкта як споживача відповідних комунальних послуг, не звільняє його від необхідності укладення договору на постачання таких послуг та їх оплати (подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.04.2020 у справі №908/1349/19, від 12.03.2021 у справі №487/955/18).
Отже, доводи відповідача про встановлення системі індивідуального опалення та відсутність інженерного обладнання теплопостачання в його приміщеннях за відсутності належного документального оформлення у відповідності до норм чинних нормативно-правових актів не свідчать про те, що відповідача не споживав відповідні послуги та про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію, абонентне обслуговування та обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води.
Що стосується посилання відповідача на відсутність актів готовності вказаного будинку до опалювального періоду 2021 – 2022 років, колегія суддів зазначає, що факт надання вищевказаних послуг з постачання теплової енергії та надання послуг з постачання гарячої води підтверджується наявними в матеріалах справи іншими доказами, зокрема, Актом приймання вузла обліку теплової енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання від 11.11.2021, Актами зняття показань лічильника, підписаним у тому числі зі сторони представника споживача (представником будинку №2 – Савченко І.І.), Актом готовності до роботи в опалювальний період від 29.07.2022 житлового будинку №2 по просп. Героїв Дніпра, м. Горішні Плавні Полтавської області, які не були спростовані відповідачем в ході розгляду справи.
Наведеним вище у сукупності спростовуються доводи відповідача щодо того, що позивачем не доведено факту надання послуг за спірний період з листопада 2021 по липень 2022 року, їх обсягу, вартості, а також настання у відповідача строку виконання грошових зобов`язань з оплати таких послуг на підставі укладеного між сторонами спору договору.
Оскільки відповідачем не надано доказів оплати наданих позивачем послуг з постачання теплової та гарчої води енергії за період з 01.11.2021 по 31.07.2022 на загальну суму 44230,31грн, а отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача цієї заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відтак, аргументи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Інші доводи апелянта були спростовані в даній постанові апеляційного господарського суду, крім того, судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1   ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Таким чином, доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга ФОП Бикова В.Г. задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Полтавської області від 18.09.2023 у справі №917/817/23 підлягає залишенню без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,                                                                                                                                                 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бикова Вячеслава Григоровича на рішення Господарського суду Полтавської області від 18.09.2023 у справі №917/817/23 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 18.09.2023 у справі №917/817/23- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. 286 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                                   Н.О. Мартюхіна

Суддя                                                                                          В.В. Россолов       

Суддя                                                                                          О.І. Склярук