П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

01 квітня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/14390/23	

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Одеса;
Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:
30.10.2023 року;
Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.

                 П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
                          Головуючого судді – Єщенка О.В.
                           суддів                      – Крусяна А.В.
                                                            – Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років згідно із п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з вислуги років 30 років 04 місяці 23 дні, та виплатити заборгованість з 18.04.2023 року;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та перерахувати з 18.04.2023 року пенсію за вислугу років згідно із п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з вислуги років 30 років 04 місяці 23 дні, та виплатити заборгованість з 18.04.2023 року.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України та наказом від 17.03.2021 року за №21/ОС-21 звільнений з військової служби.
Зазначає, що його вислуга років на службі складає: в календарному обчисленні – 23 роки 11 місяців 05 днів; в пільговому обчисленні – 30 років 04 місяці 23 дні, чим підтверджується його право на призначення пенсії за вислугу років згідно пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Однак, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не дотримується порядку призначення пенсії, не визнає право позивача на пенсію з урахуванням пільгового обчислення вислуги років та порушує його конституційне право на належне соціальне забезпечення.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Вирішуючи спір по суті та відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що зарахування пільгового стажу особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» здійснюється лише для визначення розміру пенсії, а не для її призначення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки нормам законодавства, що регулює спірні правовідносини та обставинам справи і помилково не враховано, що пільгові умови призначення пенсій за Законом №2262-ХІІ полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років. При цьому, таке зарахування не є самостійним видом вислуги років і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням вже наявної вислуги. Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ.
При цьому, апелянт зауважує на тому, що моментом виникнення у позивача права на пенсію за вислугою років є дата звільнення зі служби та до спірних правовідносин слід застосовувати умови призначення пенсій за вислугу років, які діяли на момент звільнення зі служби. В контексті наведеного, судом першої інстанції помилково залишено поза увагою те, що на момент звільнення позивача зі служби та призначення пенсії Порядок №393 передбачав можливість зарахування на пільгових умовах вислуги служби, а отже гарантував таке право позивачу на момент виникнення спірних правовідносин.
У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Заперечуючи обґрунтованість доводів та вимог апелянта, відповідач зазначає, що відповідно до положень статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Порядку від 17.07.1992 року №393 обов`язковою умовою для призначення пенсії за вислугу років є наявність у військовослужбовців і прирівняних до них осіб необхідної календарної вислуги років. При цьому, відповідач зауважує на тому, що розрахунок вислуги років та визначення розміру грошового забезпечення чи окремих його складових для обчислення пенсії не входить до компетенції органу пенсійного фонду та належить до безпосередніх обов`язків уповноважених органів, де особа проходила службу.
Разом з цим, відповідач звертає увагу на зміни у правовому регулюванні спірних правовідносин та зазначає, що на момент їх виникнення положення Порядку №393 передбачають врахування пільгової вислуги років для визначення розміру пенсії, а не для її призначення.
Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 проходив службу в Державній установі «Одеська виправна колонія (№14) та наказом від 17 березня 2021 року №31/ОС-21 звільнений зі служби за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію» з 31 березня 2021 року.
Згідно вказаного наказу, вислуга років позивача на день звільнення зі служби становить: 
- у календарному обчисленні: 23 роки 11 місяці 05 днів;
- цивільний стаж: 02 роки 09 місяців 28 днів;
- загальний трудовий стаж: 26 років 09 місяців 03 дні;
- у пільговому обчисленні – 30 років 04 місяці 23 дні;
- вислуга в ДКВС України – 19 років 04 місяці 24 дні.
З квітня 2021 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та одержує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Пенсія позивачу призначена, виходячи із загального трудового стажу 26 років, у тому числі календарної вислуги у 23 роки.
Така ж вислуга років була врахована Управлінням і в подальших перерахунках пенсії, проведених у липні та вересні 2021 року.
Також, виходячи з фактичних обставин справи, в березні 2023 року позивач звертався в Управління із заявою про проведення перерахунку раніше призначеної пенсії з урахуванням повної вислуги років, що становить 30 років 04 місяці 23 дні та дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Розглянувши заяву, Управління у задоволенні вказаних вимог відмовило, про що повідомило позивача у листі від 15.05.2023 року за №11902-10684/Я-02/8-1500/23.
Так, Управління зазначило, що на час звільнення зі служби 31.03.2021 року календарна вислуга років позивача становила 23 роки 11 місяців 05 днів, тому з 01.04.2021 року позивачу призначена пенсія за вислугу років відповідно до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виплачується з дотриманням норм законодавства та правові підстави для перерахунку пенсії відсутні.
Не погоджуючись із висновками відповідача, посилаючись на їх неправомірність та необґрунтованість, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ.
Відповідно до пункту «б» статті 1-2 Закону №2262-ХІІ право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби), особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.
За правилами пункту «а» частини 1 статті 12 Закону №2262-ХІІ (в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби) пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.
Згідно із частиною 4 статті 17 Закону №2262-ХІІ при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.
Відповідно до статті 17-1 Закону №2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначених вимог Закону №2262-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей.
Відповідно до пункту 1 Порядку №393 (в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби) для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам, зазначеним у пункті «ж» статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, серед іншого, час роботи в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і в закладах вищої освіти із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі.
Згідно із підпунктом «г» пункту 3 Порядку №393 (в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби) до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах час проходження служби особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби.
Таким чином, статтею 17 Закону №2262-ХІІ визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, а статтею 17-1 Закону №2262-ХІІ встановлений порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим законом. У свою чергу, вказаною нормою передбачено, що цей період та пільгові умови визначаються Кабінетом Міністрів України.
Отже, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зокрема пункт «а» статті 12, визначає мінімальний розмір вислуги, необхідної для призначення пенсії за вислугою років за цим Законом та для позивача він складає 22 календарних роки і більше.
В свою чергу, положеннями статті 17-1 Закону №2262-ХІІ та Постанови №393 передбачено визначення вислуги років у пільговому обчисленні, а посилання відповідача на необхідність врахування виключно календарної вислуги років є необґрунтованими та суперечать зазначеним вище положенням Закону №2262-ХІІ і Постанови №393.
Аналіз норм Закону №2262-XII у взаємозв`язку з нормами постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 дає підстави для висновку, що визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, чи інших соціальних виплат. Основним актом, на підставі якого здійснюється таке регулювання є, зокрема, Закон №2262-ХІІ.
Можливість пільгового обчислення періоду проходження служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугу років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження служби в певний, визначений у законодавчому порядку, період часу. Така можливість передбачена постановою №393.
З урахуванням викладеного, до актів правового регулювання умов і порядку призначення пенсій за вислугу років належать і ті правові акти, які передбачають пільгове (кратне) обчислення періоду проходження служби для зарахування його до стажу роботи, що дає право на призначення й отримання різних видів пенсій та соціального забезпечення.
Також, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду в постанові від 03 березня 2021 року по справі №805/3923/18-а з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону №2262-ХІІ в частині призначення пенсії за вислугу років, враховуючи пільгове нарахування стажу, відступила від правових висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №725/1959/17, від 27 березня 2018 року у справі №295/6301/17. Суд зазначив про необґрунтованість висновку суду апеляційної інстанції про те, що визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме календарна вислуга років, оскільки цей висновок ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Отже, визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме пільгове обчислення вислуги років.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по їхньому пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.
Зазначеним спростовуються правильність висновку суду першої інстанції про можливість застосування до спірних правовідносин положень Постанови №393 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 року №119.
При цьому, апеляційний суд враховує, що на час призначення позивачу пенсії в розпорядженні Управління, окрім інших матеріалів, був грошовий атестат №11, виданий на ім`я позивача Державною установою «Одеська виправна колонія (№14)».
Згідно вказаних матеріалів, Управлінню від уповноваженого органу, де позивач проходив службу, на момент призначення пенсії за вислугу років представлено відомості про розмір грошового забезпечення та інші додаткові види грошового забезпечення, а також стаж служби позивача, який на день звільнення 31.03.2021 року складає 30 років 04 місяці 23 дні, що відповідає даним відповідного наказу про звільнення позивача зі служби.
Як свідчать обставини справи, на момент призначення у квітні 2021 року Управлінням необґрунтовано не враховано вислугу років позивача в пільговому обчисленні, помилково мотивуючи свої висновки необхідністю врахування виключно календарної вислуги років.
Таким чином, апеляційний суд встановив, що невідповідність висновків відповідача положенням Закону №2262-ХІІ і Постанови №393 мала місце на момент призначення позивачу пенсії за вислугу років і з цієї дати порушено право позивача на одержання пенсії за пунктом «а» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
В контексті наведеного, колегія суддів вважає за необхідне врахувати, що відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, у тому числі шляхом визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
За правилами частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи вищенаведені обставини справи та норми законодавства, що регулює спірні правовідносини, та керуючись вище приведеними нормами адміністративного процесуального законодавства, колегія суддів вважає, що належним та ефективним способом захисту порушених прав та інтересів позивача, що мали місце на момент призначення пенсії, є висновок суду про неправомірність бездіяльності Управління щодо зарахування вислуги років позивача, у тому числі в пільговому обчисленні, зобов`язання органу пенсійного фонду вчинити відповідні дії в судовому порядку із проведенням відповідного перерахунку пенсії позивача.
Оскільки висновки суду не відповідають нормам матеріального та процесуального права і обставинам справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.
Відповідно до приписів ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 9, 139, 308, 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року – скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно із пунктом «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 з 01.04.2021 року пенсію за вислугу років згідно із пунктом «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з вислуги років 30 років 04 місяці 23 дні, здійснити перерахунок та виплату пенсії, з урахуванням виплачених сум.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

        Головуючий-суддя:                                                                О.В. Єщенко  
         
        Судді:                                                                                        А.В. Крусян  
                                                                                                             
                                                                                                                     О.В. Яковлєв