Постанова
Іменем України
 
03 квітня 2024 року
м. Київ
справа № 206/1385/21
провадження № 51-7046км23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                          ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора  ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 серпня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020040700000783 від 12 жовтня 2020 року, за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 146Кримінального кодексу України (далі - КК України).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2023 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 146 КК України, і виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України(далі - КПК України) через недоведеність вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченим.
Згідно з цим вироком органами досудового розслідування (за обставин детально наведених у судовому рішенні)  ОСОБА_7  обвинувачувався в тому, що на початку жовтня 2020 року у невстановлений час та в неустановленому в ході досудового розслідування місці, особа (матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження) розповів раніше знайомим йому ОСОБА_7 та особі (матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження) про раніше незнайомого їм ОСОБА_8 , який впродовж 2020 року через соціальну мережу Instagram вів цинічні бесіди з малолітньою ОСОБА_9 на сексуальні теми та про заплановану зустріч з ОСОБА_8 , після чого запропонував останнім допомогти йому в позбавлені волі ОСОБА_8 та спричиненні останньому тілесних ушкоджень.
У цей час, ОСОБА_7 та особа (матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження) погодилися на пропозицію іншої особи (матеріали відносно якої виділені в окремі кримінальні провадження) щодо позбавлення волі ОСОБА_8 та спричинення йому тілесних ушкоджень.
Так, реалізуючи свій спільний злочинний умисел, 03 жовтня 2020 року о 10:40 ОСОБА_7 за попередньою змовою з особами (матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження) на автомобілі ЗАЗ Таврія, д.н.з. НОМЕР_1 , прибули на територію парку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де зупинились та стали чекати на зустріч ОСОБА_8 з малолітньою ОСОБА_9 
03 жовтня 2020 року, приблизно об 11:00, малолітня ОСОБА_9 , зустрілась з  ОСОБА_8 . У цей же час, ці дії були помічені ОСОБА_7 та особами (матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження), після чого останні направились у бік ОСОБА_8 .
В свою чергу, ОСОБА_8 помітивши, що до нього наближається троє чоловіків, побоюючись фізичної розправи, побіг у бік Паркового провулку.
У цей час, ОСОБА_7 та особи (матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження) побігли за ОСОБА_8 та, наздогнавши його біля будинку 10, розташованого останнім в Парковому провулку в м. Дніпро, особа (матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження) застосовуючи фізичну силу, умисно схопила його своєю правою рукою за праве плече, а особа (матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження) завдала один удар лівою рукою в обличчя ОСОБА_8 . Від вказаного удару останній впав на землю на обидва коліна. Продовжуючи свою злочинну діяльність, особа (матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження) почергово обома ногами нанесла потерпілому не менше трьох ударів в обличчя.
Перебуваючи у вказаному місці, ОСОБА_7 та особи (матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження) зустріли ще одну раніше знайому їм особу (відносно якої матеріали виділені в окреме кримінальне провадження), якій розповіли про зустріч ОСОБА_8 та малолітньої ОСОБА_9 , після чого запропонували йому допомогти у вчиненні кримінального правопорушення, спрямованого на позбавлення волі ОСОБА_8 та спричинення останньому тяжких тілесних ушкоджень, на що вказана особа погодилась.
Після чого, ОСОБА_7 та особи (матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження), реалізовувати свій єдиний злочинний умисел направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , нанесли останньому кулаками та ногами не менше 8 ударів в ділянку тулубу, кінцівок та голови. Помітивши, що воля до опору ОСОБА_8 зломлена, наказали останньому, сісти на заднє сидіння дводверного автомобіля ЗАЗ Таврія, д.н.з.  НОМЕР_1 , на що той погодився.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, 03 жовтня 2020 року приблизно об 11:20, особи (матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження), на автомобілі ЗАЗ Таврія, д.н.з. НОМЕР_1 , повезли ОСОБА_8 , проти волі останнього, до лісосмуги, що знаходиться близько 300 - 400 метрів від садового товариства Зелений спуск, розташованого по  АДРЕСА_4 , куди також, окремо прибули ОСОБА_7 та особа (матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження). В цей час та місці, ОСОБА_7 за попередньою змовою з особами (матеріали відносно яких виділені в окремі кримінальні провадження) наказали потерпілому вийти з салону зазначеного автомобіля та роздягнутись, що останній й зробив.
Надалі верхні та нижні кінцівки ОСОБА_8 були зв`язані пластиковими стяжками, чим позбавлено його можливості вільно пересуватись.
Після чого ОСОБА_7 разом з особами (матеріали відносно яких виділені в окремі кримінальні провадження) завдали потерпілому не менше 8 ударів в ділянку голови; не менше 30 ударів в ділянку тулубу; не менше 29 ударів в ділянку сідниць та верхніх і нижніх кінцівок ногами та руками.
Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_7 та осіб (матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження) настала смерть потерпілого ОСОБА_8 .
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 482/НЕ від 11 листопада 2020 року всі виявлені при дослідженні трупа тілесні ушкодження виникли зажиттєво, у своїй сукупності, крім синців і саден на кінцівках, перебувають в причинному зв`язку з настанням смерті та є тяжким тілесними ушкодженнями за ознакою небезпеки для життя.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 21 серпня 2023 року виправдувальний вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2023 року стосовно  ОСОБА_7  залишив без змін, а апеляційну скаргу прокурора  ОСОБА_6  - без задоволення.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Посилаючись на п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК України, вказує на те, що суд першої інстанції прийняв безпідставне рішення про виправдання ОСОБА_7 .
На обґрунтування доводів поданої касаційної скарги також зазначає, що:
- суди в ході розгляду справи надавали перевагу позиції сторони захисту, чим порушили засади змагальності;
- показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є неправдивими та не узгоджується з висновком судово-медичної експертизи;
- суд першої інстанції критично поставився до показань свідка ОСОБА_12 , хоча вони підтверджуються відеозаписом слідчого експерименту за участю виправданого;
- всупереч положень ч. 3 ст. 337 КПК України суди, не перевірили, чи наявні в діях ОСОБА_7 ознаки іншого кримінального правопорушення, зокрема, передбаченого ст. 396 КК України, та відповідно не забезпечили належного захисту прав потерпілої;
- місцевий суд неправомірно виділив матеріали стосовно  ОСОБА_13 і  ОСОБА_14 в окремі провадження, чим порушив приписи ст. 217 КПК України та позбавив сторону обвинувачення права на їх одночасний допит. Водночас зауважує, що цей суд мав прийняти рішення про зупинення кримінального провадження в цілому;
- знайдена під час обшуку житла ОСОБА_7 банківська картка, яка належала ОСОБА_8 , свідчить про те, що виправданий добровільно брав участь у вчиненні злочину саме як виконавець;
- судом першої інстанції безпідставно визнано недопустимим доказом протокол пред`явлення особи для впізнання за участю свідка ОСОБА_15 , оскільки цим судом не враховано, що останній міг змінити свій підпис під вигаданим прізвищем;
- суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив всіх доводів апеляційної скарги, зокрема, в частині застосування місцевим судом приписів ст. 87 КПК України, повторно не допитав свідків та постановив ухвалу, яка не відповідає статтям 370 та 419 КПК України.
Заперечень на касаційну скаргу до Суду не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор касаційну скаргу підтримала частково, просила ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Під час перегляду судових рішень у касаційному порядку Суд виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій.
За вимогами ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.
Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Зі змісту положень ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368 - 380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, крім іншого, має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, викладаються докази, що спростовують її доводи.
Оскільки прокурор, оскаржуючи вирок місцевого суду, в апеляційній скарзі посилався на невідповідність висновків суду обставинам справи і неповноту розгляду справи місцевим судом, а також на те, що суд надав неправильну оцінку доказам за наслідком судового розгляду, та, враховуючи, що вказані порушення, за умови їх підтвердження, могли вплинути на законність і обґрунтованість вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 , відповідні доводи апеляційної скарги потребували ретельної перевірки, у тому числі, шляхом повторного дослідження обставин, які оскаржуються прокурором.
Так, згідно з усталеною судовою практикою Верховного Суду, зокрема викладеною в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду від 03 квітня 2023 року в справі № 537/984/20, суду апеляційної інстанції, необхідно здійснювати ретельну перевірку правильності встановлення обставин кримінального провадження за результатами оцінки місцевим судом доказів, наданих як стороною обвинувачення, так і стороною захисту.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК України), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК України.
Апеляційний суд покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити й оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування судом норм матеріального і процесуального закону, безпомилковість вирішення тих питань, що підлягають з`ясуванню під час ухвалення судового рішення.
Процесуальні вимоги, засновані на вмотивованій незгоді та обґрунтованому запереченні правильності висновків місцевого суду щодо встановлених обставин, зобов`язують апеляційний суд надати мотивовані відповіді на доводи апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у справі матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. У разі залишення заявлених вимог без задоволення в судовому рішенні має бути зазначено підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
За результатами перевірки доводів апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має обов`язок усунути (у разі встановлення) допущені місцевим судом недоліки та суперечності, вжити заходів для дотримання процесуальних прав усіх учасників провадження і постановити законне та обґрунтоване судове рішення. Жодна норма кримінального процесуального закону, як установлений імперативний припис, не звільняє апеляційний суд від указаного вище обов`язку.
Крім того, як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини, мета викладення мотивів рішення полягає в тому, щоб показати сторонам, що їх почули. Водночас це зобов`язує суддю обґрунтовувати свої міркування об`єктивними аргументами і дотримуватись прав сторони захисту (Ruiz Torija v. Spain, 09 December 1994, §29, SeriesA, no.303-A). Хоча суд не мусить надавати відповідь на кожне порушене питання (Van de Hurk v. the Netherlands, 19 April 1994, §61, Series A, no.288), проте з рішення має бути зрозуміло, що головні проблеми, порушені у справі, було вивчено (Boldea v. Romania, 15 February 2007, §30, no.19997/02).
Втім суд апеляційної інстанції під час розгляду цього кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 таких вимог не дотримався.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, за наслідками розгляду кримінального провадження, суди дійшли висновку, що хоч  ОСОБА_7 і перебував на місці вчинення злочину, однак стороною обвинувачення не надано суду достатніх переконливих доказів вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 121 КК України, а отже його вина не була доведена поза розумним сумнівом.
Однак на переконання колегії суддів Верховного Суду, такого висновку суди дійшли без ретельної та всебічної перевірки доводів сторони обвинувачення.
Так, прокурор у своїй апеляційній скарзі (доводи якої фактично є аналогічними доводам його касаційної скарги), зокрема, зауважував, що судом першої інстанції безпідставно визнано недопустимим доказом протокол пред`явлення особи для впізнання від 20 жовтня 2020 року за участю свідка ОСОБА_15 , посилаючись на те, що останній міг змінити свій підпис під вигаданим прізвищем.
Зі змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що безпосередньо допитаний в суді першої інстанції залегендований свідок ОСОБА_15 , зокрема, пояснював, що на початку жовтня 2020 року він приїхав на ж/м Ігрень за грибами, і коли зайшов до лісопосадки побачив чотирьох чоловіків, які кричали та махали руками. Свідок бачив їх тулуби, обличчя бачив в профіль, тому запам`ятати їх не зміг, оскільки знаходився від них на відстані приблизно 20 метрів. Пам`ятає, що було чотири чоловіка, які били іншого чоловіка і той, якого били, був в одних трусах. Зауважує, що самих ударів він не бачив, бачив лише замахи. На місці також була якась машина. Спостерігаючи за подіями приблизно п`ять хвилин, згодом втік, оскільки хвилювався, що його побачать та теж поб`ють. Приблизно через чотири дні він повідомив про це до поліції, де його допитали та надали фото для впізнання, за якими він впізнав осіб, які були на місці події.
Спростовуючи доводи прокурора в цій частині, апеляційний суд зазначив, що згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи від 26 листопада 2021 року № 5965-21 підписи від імені ОСОБА_15 у вказаному протоколі виконані іншою особою, аніж на протоколі його допиту від 20 жовтня 2020 року та в заяві цієї особи про захист персональних даних від 23 лютого 2021 року. Також цей суд послався на те, що свідок ОСОБА_15 , який був безпосередньо допитаний у суді першої інстанції, зокрема, стверджував, що він бачив учасників подій на відстані, короткий проміжок часу, а тому не зміг би їх упізнати.
Погоджуючись з вироком місцевого суду, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла переконання, що протокол пред`явлення особи для впізнання від 20 жовтня 2020 року є недопустимим доказом.
Однак мотиви апеляційного суду, на думку колегії суддів, не є належними і достатніми, оскільки цей суд, визнаючи доводи апеляційної скарги у цій частині припущеннями прокурора, не дав своєї оцінки показанням свідка ОСОБА_15 , який у суді першої інстанції, зокрема, зауважував, що бачив, як потерпілого били чотири чоловіки. Водночас цей суд також не з`ясував чи брав участь свідок ОСОБА_15 у пред`явленні особи ( ОСОБА_7 ) для впізнання за фотознімком, чи підписував він відповідний протокол від 20 жовтня 2020 року, складений внаслідок цієї слідчої дії, та чи змінював він власний підпис під вигаданим прізвищем « ОСОБА_16 ».
Крім того, прокурор в апеляційній скарзі також наголошував, що знайдена під час обшуку житла ОСОБА_7 банківська картка, яка належала потерпілому ОСОБА_8 , свідчить про те, що останній добровільно брав участь у вчиненні злочину саме як виконавець.
Проте апеляційний суд, залишаючи без змін вирок суду першої інстанції, достатньо не мотивував своє рішення, зокрема щодо обставин, за яких у ОСОБА_7 з`явилася належна потерпілому банківська картка, обмежившись лише посиланням на те, що вказаний факт не може бути беззаперечним доказом вини останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 121 КК України.
Водночас, на думку колегії суддів, така формальна відповідь апеляційного суду є явно недостатньою для переконливості такого висновку як підстави визнання зазначених доводів прокурора необґрунтованими.
Отже, залишаючи без ефективної відповіді вищевикладені доводи прокурора, апеляційний суд істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, що стало причиною неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
З огляду на наведене, на думку колегії суддів, ухвалу апеляційного суду не можна визнати законною, обґрунтованою і вмотивованою, що суперечить положенням статей 370, 419 КПК України, а висновки суду апеляційної інстанції про правильність застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність є передчасними.
Отож колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення касаційної скарги прокурора та скасування ухвали апеляційного суду на підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК України.
Ураховуючи підстави для скасування, Верховний Суд не перевіряє інші доводи, викладені у касаційній скарзі прокурора, які за своїм змістом є аналогічними доводам його апеляційної скарги, оскільки ці питання мають бути належно перевірені в ході нового апеляційного перегляду.
Під час нового розгляду апеляційному суду належить урахувати вказане в постанові суду касаційної інстанції, безпосередньо, за наявності для цього передбачених у законі підстав, дослідити необхідні докази, проаналізувати й оцінити їх у сукупності, і, дотримуючись приписів кримінального та кримінального процесуального законів, постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, навівши докладні, послідовні мотиви його ухвалення.
Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора  ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді
 
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                            ОСОБА_3