ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 593/914/23	Головуючий у 1-й інстанції Крамар В.М. 	
Провадження № 33/817/380/24 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП   	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2024 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю: захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Сливінського О.В. 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Сливінського О.В. на постанову Бережанського районного суду Тернопільської області від 16 квітня 2024 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Бережанського районного суду Тернопільської області від 16 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (дві тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (тридцять чотири тисячі) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Як визнав суд, 22 червня 2023 року о 17 год. 56 хв. в м. Бережани по вул. Тернопільській, ОСОБА_1 керував транспортним засобом “Kіа Каренс”, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота) та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку відмовився.
       В апеляційній скарзі захисник особи яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвокат Сливінський О.Б. вказує на незаконність та необгрунтованість постанови суду першої інстанції.
Вказує, що наявні матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а сам по собі протокол не може слугувати єдиним та безперечним доказом вчинення правопорушення.
       Звертає увагу, що його підзахисному не видавалось направлення на огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, що, на його думку, вказує на порушення працівниками поліції порядку виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп`яніння.
Просить скасувати постанову Бережанського районного суду Тернопільської області від 16 квітня 2024 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ст.247 КУпАП.
        Заслухавши адвоката Сливінського О.В., який повністю підтримав подану ним апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просить скасувати постанову Бережанського районного суду Тернопільської області від 16.04.2024 року відносно ОСОБА_1 та закрити провадження у справі; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.
       Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення. 
Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.
Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № від 22 червня 2023 року, 22 червня 2023 року о 17 год. 56 хв. в м. Бережани по вул. Тернопільській, ОСОБА_1 керував транспортним засобом “Kіа Каренс”, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому порядку, відмовився.
       В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП і ці відомості засвідчені підписом останнього.
       Цей документ був предметом розгляду у суді першої інстанції та отримав належну правову оцінку з якою суд апеляційної інстанції погоджується.
       Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.
       Апеляційний суд зауважує, що всупереч протилежним доводам захисника, наявний в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення не є єдиним доказом у справі. Оскільки судом першої інстанції враховано та надано правову оцінку за сукупністю усіх встановлених у даній справі обставин, з якими закон пов`язує можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності. 
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
       Так, оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що зафіксований нагрудними камерами працівників патрульної поліції встановлено, що працівниками поліції було виявлено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом КІА”, д.н.з. НОМЕР_1 за порушення правил дорожнього руху, а саме не був пристебнутим ременем пасивної безпеки.
       Матеріалами відеофіксації підтверджується, що водієві ОСОБА_1 працівником поліції повідомлено виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння, після чого запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 спочатку погодився, однак згодом від проходження вище вказаного огляду відмовився у категоричній формі. 
       Доводи апелянта про відсутність направлення на огляд на стан алкогольного сп`яніння, як підставу для скасування судового рішення, апеляційний суд також вважає необґрунтованими, оскільки таке направлення видається у разі проходження такого огляду у медичному закладі, проте ОСОБА_1 від зазначеного огляду відмовився. 
       Твердження сторони захисту стосовно того, що ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан сп`яніння, оскільки наголошував, що не довіряє ні поліцейським, ні працівникам медзакладу, апеляційний суд уваги не приймає, оскільки приписи п.2.5 ПДР України вимагають беззаперечного виконання водіями вимог поліцейського поліції пройти медичний огляд на визначення стану сп`яніння, без відповідних застережень чи умов.
       Порушення працівниками поліції процедури огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, апеляційним судом також не встановлено, оскільки згідно відеозапису події працівники поліції, діяли відповідно до вимог ст.266 КУпАП, а також положень Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 року № 1452/735 та у відповідності з «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року.
       Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови у зв`язку з неповнотою судового розгляду, а також порушенням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення. 
       Апеляційний суд також звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 
       Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП однією з підстав адміністративної відповідальності за даною правовою нормою є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції.
       Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним. 
       Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.
       Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено. 
       Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.
       З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Бережанського районного суду Тернопільської області від 16 квітня 2024 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю. 

       Керуючись ст.294 КУпАП, — 

п о с т а н о в и в:

        Апеляційну скаргу захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, адвоката Сливінського О.В., залишити без задоволення, а постанову Бережанського районного суду Тернопільської області від 16 квітня 2024 року щодо ОСОБА_1 – без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя