ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 р.	Справа № 520/12219/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Любчич Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2024 р.  (постановлену суддею Пановим М.М.) по справі № 520/12219/23 за заявою          ОСОБА_1         про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами по справі № 520/12219/23
          за позовом             ОСОБА_1  
          до            Головного управління ДПС у Харківській області                    
          про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із заявою  про перегляд  судового рішення за нововиявленими  або виключними обставинами, в якій просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.08.2023 р.  у справі № 520/12219/23, оскільки заявник вважає  податкове повідомлення-рішення  від 26.04.2023  р. № 0036111-12405-2035 підлягає  скасуванню,  так як прийнято  на підставі  помилкових даних Реєстру  прав власності  на нерухоме майно, які  на теперішній  час виправлені. 
В обґрунтування заяви заявником зазначено, що у зв`язку з тим, що під час державної реєстрації права власності на нежитлову будівлю, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за наслідками проведеної реконструкції не була проставлена відмітка про погашення запису в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, за його  заявою  від 14.12.2023 р. в Реєстрі прав власності на нерухоме майно видалено відомості про об`єкт: нежитлову будівлю, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 1820,7 кв.м. Вказані обставини  підтверджуються інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2024 р. у задоволенні заяви відмовлено.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, заявник подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2024 р. та задовольнити  заяву позивача про  перегляд рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.08.2023 р. у справі № 520/12219/23 за нововиявленими обставинами. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог  Кодексу адміністративного судочинства України неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи і неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, оскільки судом першої інстанції  не враховано, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі помилкових даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, які на теперішній час  виправлені.
Відповідач подав до суду апеляційної інстанції  письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив  апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що вказані заявником обставини, не є нововиявленими та істотними.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Згідно із  п. 2 ч. 4 ст. 361  Кодексу адміністративного судочинства України, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (ч. 6 ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України).
 Згідно із п. 4 ст. 368 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.
Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що в адміністративному судочинстві перегляд судових рішень, у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. Підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.
Нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення. Ці обставини повинні бути належним чином підтверджені письмовими доказами, показаннями свідків, нотаріальною формою певних документів тощо.
 Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.
Тобто, нововиявлені обставини - це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження і ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об`єктивного повного та всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.
Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.
Судовим розглядом встановлено, що Головним управлінням ДПС у Харківській області позивачу надіслано податкове повідомлення-рішення  № 0031491-2405-2035 від 16.03.2023 р. яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на нанежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2120,40 м2,  у розмірі 127224 грн. за податковий період з 01.01.2021 р. по 31.12.2021 р. 
За результатами  судового оскарження ОСОБА_1  вищезазначеного  податкового повідомлення-рішення, рішенням Харківського окружного адміністративного суду рішенням від 09.08.2023 р. по справі № 520/12222/23,  яке залишено без змін  постановою Другого апеляційного адміністративного  суду від 30.11.2023 р., у задоволенні  позову відмовлено. 
Головним управлінням ДПС у Харківській області позивачу надіслано податкове повідомлення-рішення № 0036111-2405-2035 від 26.04.2023 р., яким позивачу  визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1820,70 м2, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у розмірі 109242 грн. Податковий період, за який нараховане податкове зобов`язання: з 01.01.2021  р. по 31.12.2021 р. 
За результатами  судового оскарження ОСОБА_1  вищезазначеного  податкового повідомлення-рішення, рішенням Харківського окружного адміністративного суду рішенням від 09.08.2023 р. по справі № 520/12219/23,  яке залишено без змін  постановою Другого апеляційного адміністративного  суду від 30.11.2023 р., у задоволенні  позову відмовлено. 
Позивачем подано до контролюючого органу заяву про проведення звірки (вх. ГУ ДПС від 05.12.2023 р. № 83128/6/ЕКП/73), за результатами проведення  якої податкове повідомлення-рішення є узгодженим та таким, яке не підлягає скасуванню за результатами звірки відповідно до Податкового кодексу України, оскільки відповідно до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.08.2023 р., постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2023 р. по справі № 520/12219/23 платнику податків відмовлено в задоволенні позовних вимог про скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. 
Згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, станом на 02.02.2024  р. ОСОБА_1 не є власником нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1820,7 кв.м (запис погашено 14.12.2023 р.).
Тобто, погашення запису  в Реєстрі прав власності на нерухоме майно відбулося після ухвалення судами першої та другої інстанції  судових рішень в  справі №  520/12219/23, у зв`язку з  чим вказана  обставина не може вважатися  нововиявленою.
Крім того, обставини, на які посилається заявник, як на нововиявлені, повинні бути істотними настільки, що врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийнято, тобто фактично спростовувати зазначені вище висновки суду або свідчити про протилежне. Проте, вказані заявником обставини як нововиявлені, не є фактичними даними, що спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення та не можуть бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.
Також судом враховується, що Європейський суд з прав людини у рішенні Христов проти України зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване  пунктом  1  статті  6  Конвенції,  слід  тлумачити  в контексті   преамбули   Конвенції,  яка,  зокрема, проголошує  верховенство  права  як  складову   частину   спільної спадщини   Договірних  держав.  Одним  з  основоположних  аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної  сили,  не  може  ставитися  під  сумнів.  Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata,  тобто поваги до остаточного рішення суду.
 Згідно із цим принципом жодна сторона не  має  права  вимагати  перегляду  остаточного  та  обов`язкового  до  виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися  повторного  розгляду та  винесення  нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду  мають  здійснюватися  для  виправлення  судових помилок  і  недоліків,  а  не  для нового розгляду справи.  Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для  нового  розгляду  справи.  Відхід  від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини.
Крім того, Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява № 32053/13) констатував, право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі "Рябих проти Росії", заява № 52854/99, п.п. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 р. (заяви № 29458/04 та № 29465/04) вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
Тобто, процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам ст. 6 Конвенції та положенням законодавства України та мають бути збалансовані з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.
Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані заявником  обставини не є нововиявленими в розумінні ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України, так як  не змінюють встановлених судом обставин (норм матеріального права), не впливають на результат вирішення справи.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі       Руїс Торіха проти Іспанії  (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної  інстанції  вважає, що ключові аргументи апеляційної  скарги отримали достатню оцінку. 
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2024 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням  норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329,  379, Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2024 р. по справі № 520/12219/23  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили  з дати її прийняття та може бути оскаржена  протягом тридцяти днів з дня  складення повного судового рішення шляхом подачі  касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	О.А. Спаскін    Л.В. Любчич   	
Повний текст постанови складено  17.04.2024 року