ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова 
Іменем України

20 червня 2024 року        
м. Харків

Справа № 553/6859/22
Провадження № 22-ц/818/1574/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Пилипчук Н.П. ,
суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої, внаслідок ДТП, за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 січня 2024 року, ухвалене суддею Шиховцовою А.О., -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої, внаслідок ДТП.

В обгрунтування позову зазначає, що 14 листопада 2019 року о 11:55 год. на пр. Героїв Харкова (кол. Московському) в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Nissan Juke», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобілем марки «Nіssan X-Trail», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 29 серпня 2020 року кримінальне провадження за фактом ДТП, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019220470006454 від 04 грудня 2019 року за заявою ОСОБА_2 , закрито у зв`язку з відсутністю у останньої тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які є обов`язковою ознакою складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Відносно ОСОБА_2 після закриття кримінального провадження складений протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП серії ДПР 18 №115294 від 20 листопада 2020 року. Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07.12.2020 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Згідно з висновком комплексної експертизи відео-, звукозапису, фототехнічної та автотехнічної експертизи №7/976/977/978/11/1/152 КПСЕ-20 від 28 липня 2020 року, в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Nissan Juke», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 повинна була діяти відповідно до вимог п. 10.1 ПДР України, яка також і мала технічну можливість запобігти виникненню ДТП шляхом виконання вимог п. 10.1 ПДР України. У діях ОСОБА_2 убачаються невідповідності вимогам п. 10.1 ПДР України, які з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «СК «Універсальна» за полісом АО №03321796. Відповідно до цього полісу 18 січня 2021 року ПрАТ «СК «Універсальна» сплатила страхове відшкодування в межах ліміту в розмірі 61 667,67грн. Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження №2319 від 16 березня 2020 року Харківського науково-дослідженого інституту судових експертиз імені засл. проф. М.С.Бокаріуса, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Nіssan X-Trail», д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті ДТП, що сталося 14 лиситопада 2019 року складає 133 738,28грн. Вартість самого висновку склала 2 637,60грн. Отже, вважає за необхідне стягнути з відповідача різницю між реальним матеріальним збитком та фактичним розміром страхового відшкодування, що складає 70070,64 грн. Крім цього, просить стягнути вартість, понесених ним витрат на правову допомогу у ході досудового розслідування та в ході судового розгляду цивільної справи та моральну шкоду. Обгрунтовуючи моральну шкоду зазначає, що внаслідок ДТП йому була завдана моральна шкода, яка полягала у порушенні нормальних життєвих зв`язків, душевних стражданнях у зв`язку з пошкодженням автомобілю, було зіпсовано весінні польові роботи на земельній ділянці, зруйновані плани на відпочинок взимку 2019-2020 рр., влітку 2020 року, погіршився сон та самопочуття, він постійно відчував фізичний та моральний біль. Життєві обставини після ДТП змінили його життєустрій, його родини та родичів. Спричинену моральну шкоду позивач оцінив у 75 000грн.

27 вересня 2023 року було подано уточнену позовну заяву, в якій співвідповідачем зазначено ПрАТ «СК «Універсальна», з урахуванням якої просить суд:
стягнути з ОСОБА_2 вартість матеріального збитку на ремонт автомобілю поза межами страхового відшкодування в розмірі 33738,28 грн, вартість висновку 2637,60 грн, адвокатські витрати, надані під час досудового розслідування у розмірі 30 000грн. та судові витрати з надання правової допомоги у сумі 37 700грню, а також моральну шкоду в розмірі 75 000грн.; 
стягнути з ПрАТ «СК «Універсальна» доплату з межах ліміту в розмірі 38 332,36грн.; 
стягнути судові витрати зі сплати судового збору та адвокатських послуг з відповідачів у рівних частках.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 січня 2024 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 33 738,28грн.; витрати за проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1 318,80грн., моральну шкоду у розмірі 5 000грн. та судовий збір у розмірі 140,57грн.
В задоволенні решти позовних вимог до ОСОБА_2 – відмовлено.
Стягнуто з ПАТ «СК «Універсальна» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 38 332,36грн. та судовий збір у розмірі 496,20грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «СК «Універсальна» просить рішення суду першої інстанції, в частині задоволених позовних вимог до страхової компанії, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволення цих позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновком експерта №7/976/977/978/11/1/152 КПСЕ-20 від 28 липня 2020 року жодним чином не спростовано вину водія транспортного засобу «Nіssan X-Trail», д.н.з. НОМЕР_2 – ОСОБА_1 у вчинені даного ДТП. За таких обставин страхова компанія здійснила страхове відшкодування з урахуванням обоюдної вини обох учасників ДТП.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог до страхової компанії в розмірі 38 332,36грн., тому в іншій частині колегією суддів не переглядається.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Ухвалюючи рішення в частині стягнення з ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» на користь ОСОБА_1 38 332,33грн. суд першої інстанції виходив з того, що оскільки висновком експерта №7/976/977/978/11/1/152 КПСЕ-20 від 28 липня 2020 року була встановлена тільки вина водія транспортного засобу «Nissan Juke», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , у вчинені вказаного ДТП, тому страхова компанія ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 , повинна була здійснити позивачеві страхову виплату у повному обсязі в межах суми ліміт 100 000грн. Враховуючи, що ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» було виплачено позивачеві лише 61 667,64грн. (страхова виплата), а розмір майнової шкоди становить 123 335,28грн. (без урахування втрати товарної вартості), тому з останньою підлягає стягненню на користь позивача різниця між вже виплаченою страховою сумою та лімітом страхового відшкодування – 38 332,36грн.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 14 листопада 2019 року о 11:55 год. на пр. Героїв Харкова (кол. Московському) в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Nissan Juke», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобілем марки «Nіssan X-Trail», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Департаментом патрульної поліції Управління патрульної поліції в Харківській області складені протоколи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 (протокол серії ДПР 18 №329723 від 14.11.2019) та ОСОБА_2 (протокол серії ДПР 18 №115194 від 20.11.2020).

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25.05.2020 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2020 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно ч.ч.4, 5, 6 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абзаці першому пункту 4 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Абзацом четвертим вищевказаного пункту постанови роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК (редакція Закону 2004 року) вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц зазначено, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ.
Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.
Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку.
Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.
З правового аналізу п.7) ч.1 ст. 247 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи у завданні шкоди.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 лютого 2018 року у справі №910/18319/16.

Відповідно до висновку комплексної експертизи відео-, звукозапису, фототехнічної та автотехнічної експертизи № 7/976/977/978/11/1/152 КПСЕ-20 від 28липня 2020 року, в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Nissan Juke», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 повинна була діяти відповідно до вимог п.10.1 ПДР України, яка також і мала технічну можливість запобігти виникненню ДТП шляхом виконання вимог п.10.1 ПДР України. У діях ОСОБА_2 убачаються невідповідності вимогам п.10.1 ПДР України, які з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП.
Згідно з цим висновком не вдалося можливим встановити низку питань, поставлених перед експертом, а саме: як повинен був діяти водій автомобіля «Nіssan X-Trail», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 ; чи мав ОСОБА_1 технічну можливість запобігти виникненню ДТП; чи є діях ОСОБА_1 невідповідності вимогам ПДР України та чи перебувають вони у причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП.

Таким чином, надаючи оцінку обставинам ДТП та наявним в матеріалах справи доказам колегія суддів вважає, що остання сталася саме внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України, п.10.1 ПДР України, яким встановлено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.  ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «Nissan Juke», д.н.з. НОМЕР_1 , перед зміною напряму руху не переконалась, що це буде безпечним і не створить перешкод або безпеки іншим учасникам руху зманеврувала ліворуч та допустила зіткнення з автомобілем «Nіssan X-Trail», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався від неї в попутному напрямку.

Посилання ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» на наявність у вчинені ДТП також вини позивача – колегією суддів не приймаються, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин страховою компанією не надано та матеріали справи не містять.

Більш того, відповідачем ОСОБА_2 рішення суду, в тому числі в частині встановлення її вини у вчинені ДТП, не оскаржується.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ДТП сталося з вини ОСОБА_2 .

Під час ДТП автомобіль Nіssan X-Trail», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , отримав значні механічні ушкодження.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження №2319 від 16 березня 2020 року Харківського науково-дослідженого інституту судових експертиз імені засл. проф. М.С.Бокаріуса, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Nіssan X-Trail», д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті ДТП, що сталося 14 листопада 2019 року складає 133738,28грн.

Вартість ремонту «Nіssan X-Trail», д.н.з. НОМЕР_2 згідно з ремонтною калькуляцією до вищевказаного висновку склала 123335,28грн. без врахування втрати товарного виду (далі – ВТВ).

Станом на 14 листопада 2019 цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Nissan Juke», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «СК «Універсальна» за полісом №АО3321796. Ліміт страхової відповідальності, за шкоду, заподіяну майну становить 100 000грн. Розмір франшизи 0грн.

18 січня 2021 року ОСОБА_1 було переховано від ПрАТ «СК «Універсальна» страхова виплата за т/з «Nіssan X-Trail», д.н.з. НОМЕР_2 , у розмірі 61 667,64грн.

Таким чином, різниця між виплаченою сумою страхового відшкодування та завданою шкодою в межах ліміту відповідальності становить 38 332,36грн. (100 000грн. - 61 667,64грн.)

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Разом з тим, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть, якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження  № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригод покладається на страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на Моторне (транспортне) страхове бюро України).

Згідно вимог ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до положень ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюється Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі – Закон).

Статтею 6 Закону передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно п.9.1. ст.9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування..

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі – Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, – це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. 
При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.
Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:
у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;
у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.
У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.
Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення (ст.36 Закону).

Матеріали справи свідчать та не заперечується, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку звертався до страхової компанії відповідача – ПрАТ «СК «Універсальна» про страхове відшкодування.

ПрАТ «СК «Універсальна» було виплачено позивачеві 61 667,64грн. страхового відшкодування.

При цьому, як вбачається з відповіді ПрАТ «СК «Універсальна» вих. №3342/24-101 від 07 липня 2023 року та вих. №5129/24-101 від 12 вересня 2023 року розмір матеріального збитку та відновлювального ремонту розраховано на підставі наданого потерпілою стороною висновку експертного товарознавчого дослідження №2319 від 16 березня 2020 року та складає 123 335,28грн. без врахування втрати товарної вартості транспортного засобу (далі – ВТВ), які страховиком не відшкодовуються. З урахуванням ВТВ матеріальний збиток становить 133 738,28грн. 
Зважаючи на наявність протоколів та постанов про адміністративні правопорушення на обох учасників ДТП та наявність автотехнічного дослідження, розмір заподіяної шкоди визначався шляхом поділу на кількість відповідальних за спричинення шкоди осіб та склав 61 667,64грн.

Отже, ПрАТ «СК «Універсальна» фактично погодилася із визначеним розміром майнової шкоди 123 335,28грн., натомість вважала, що оскільки обопільна вина обох учасників ДТП, тому позивачеві підлягає виплата страхове відшкодування в розмірі 61 667,64грн., що становить 50% від загальної суми відновлювального ремонту (123 335,28грн. / 2).

Разом з тим, враховуючи те, що матеріали справи містять докази лише на підтвердження вини відповідача  ОСОБА_2  у вчинені ДТП, тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з ПрАТ «СК «Універсальна» на користь позивача недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 38 332,36грн., яка обрахована наступним чином: 100 000грн. (ліміт відповідальності) – 61 667,64грн. (страхова виплата).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та суттєвими не являються, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали, яка постановлена з дотриманням вимог закону.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» – залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2021 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 червня 2024 року.

Головуючий –                                                        Н.П. Пилипчук

Судді –                                                               О.Ю. Тичкова 

                                                                        В.Б. Яцина