ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

20 червня 2024 року	  м. Одеса	Справа № 916/1955/23	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Колоколова С.І.          
суддів: Діброви Г.І., Савицього Я.Ф.
секретар судового засідання: Кратковський Р.О.
за участю представників сторін:
від позивача – Воронков В.О., ордер серія ВН №1241630 від 21.04.2023;
від відповідача-Кохан А.В., довіреність від 01.01.2024р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства  ,,Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства”
на рішення Господарського суду Одеської області від 06.02.2024, повний текст складено та підписано 16.02.2024
у справі №916/1955/23
за позовом Комунального підприємства  ,,Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства”
до Приватного акціонерного товариства,,Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат”
про визнання договору частково недійсним,-                                                         

головуючий суддя  – Погребна К.Ф.
місце ухвалення рішення:  Господарський суд Одеської області

В судовому засіданні    20.06.2024 згідно  ст.233    ГПК України  оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

 ВСТАНОВИВ:

В травні 2023 року Комунальне підприємство  ,,Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства” звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства ,,Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат”  про визнання недійсним з моменту укладення договір на водовідведення та прийом і очищення стічних вод № ИЦ-1533 від 01.01.2022, укладений між КП ,,Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства” та ПрАТ ,,Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат” в частині:
-умов п.1.1 договору № ИЦ-1533 від 01.01.2022 щодо визначення сторонами «прогнозованого обсягу з очищення стічних вод 2000,0 тис.м.куб.»;
-умов п.1 додатку №1 до договору № ИЦ-1533 від 01.01.2022 щодо покладення на Замовника зобов`язання із забезпечення «Середнбьодобової подачі стічних вод Замовником на очисні споруди Виконавця у кількості 225 м3 на годину»;
-умов абз. 2 п.43 договору № ИЦ-1533 від 01.01.2022 щодо покладення на Замовника зобов`язання з відшкодування Виконавцеві вартості послуг, що складають «різницю між фактично очищеною кількістю (об`ємом) стічних вод і мінімальним, зазначеним в Додатку №1 до Договору.».
В обґрунтування вказаного позову КП ,,Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства” послалось на дискримінаційні умови договору, а саме п.1.1 Договору №ИЦ-1533 від 01.01.2022  яким сторонами погоджено прогнозований обсяг з очищення стічних води 2000,0 тис.м.куб, п.п.2.5.1 п.2.5 яким закріплено зобов`язання відповідача дотримуватись встановлених Замовнику умов і режиму скидання стічних вод і забруднюючих речовин зазначених у Додатку 1 та 2 до цього договору, а п.1 додатку №1 в свою чергу встановлено що Середньодобова подача стічних вод Замовником на очисні споруди Виконавця повинна бути 225 м. куб на годину та абзац 2 п.4.3 яким передбачено донарахування щомісячної плати за послуги з очищення стічних вод різницю між фактично очищеною кількістю (об`ємом) стічних вод і мінімальний у разі якщо кількість (обсяг) прийнятих стічних вод від Замовника менш встановленого в Додатку №1, які  суперечать нормам ст. 22, ст. 614, ч, 1 ст. 617, ч. 1 ст. 903, ч. 2 ст. 903 ЦК України, та на переконання позивача, зазначений правочин підлягає визнанню недійсним у вищевказаних частинах з моменту укладення відповідно до вимог ч. 1 ст. 203, ст.ст, 215- 217, 236 ЦК України. 
Рішенням Господарського суду Одеської  області від 06.02.2024 (суддя Погребна К.Ф.) у задоволенні позову відмовлено повністю.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено та не надано доказів наявності фактичних обставин, які б свідчили про недодержання сторонами вимог, встановлених ст. 203 ЦК України, в момент укладення договору в частині встановлення прогнозованого обсягу з очищення стічних води, середньодобової подачі стічних вод Замовником на очисні споруди Виконавця та право відповідача здійснити донарахування щомісячної плати за послуги з очищення стічних вод різницю між фактично очищеною кількістю (об`ємом) стічних вод і мінімальний у разі якщо кількість (обсяг) прийнятих стічних вод від Замовника менш встановленого в Додатку №1. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, КП ,,Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства” звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 06.02.2024р. у справі №916/1955/23 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Крім цього, скаржник просив відшкодувати позивачу понесені ним судові витрати по сплаті судового збору по справі №916/1955/23 та витрати на професійну правничу допомогу за рахунок відповідача.
На переконання апелянта, рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а також невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.
Так, господарський суд за змістом рішення від 06.02.2024 всупереч вимогам ч.1,2 ст.2 ГПК України оминає питання: чи є не лише правомірним, але й справедливим наділяти ПрАТ «ІЦКК» правом «проводити донарахування щомісячної плати за послуги з очищення стічних вод і мінімальним, зазначеним в Додатку №1 до Договору».
Крім того апелянт зазначає, що зі змісту рішення суду вбачається намагання останнього «узаконити» безпідставний, несправедливий обов`язок КП ,,Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства” з відшкодування виконавцеві збитків у вигляді упущеної вигоди незалежно від чинників, що впливають на обсяги подання стічних вод з міського каналізаційного колектора м. Ізмаїл Одеської області до ПрАТ «ІЦКК», хоча КП ,,Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства” жодним чином не може впливати на кількість «середньодобової подачі стічних вод Замовником на очисні споруди Виконавця».
Господарським судом було проігноровано той факт, що і КП ,,Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства” подібно ПрАТ «ІЦКК» не має можливості «регулювати (зменшувати або збільшувати) навантаження» системи водопостачання та водовідведення у м. Ізмаїл Одеської області, а при скиданні КП ,,Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства” стічних вод у меншому об`ємі, витрати підприємства не стають меншими, зокрема, витрати по проведенню поточного ремонту і амортизації системи водопостачання та водовідведення, витрати на оплату праці, тощо.
Як наслідок, за приведених вище обставин, вщент проігнорованих господарським судом, риторичним постає питання правових підстав надання пріоритету захисту господарських потреб ПрАТ «ІЦКК» над подібними потребами позивача у спірних правовідносинах по договору №ИЦ-1533 від 01.01.2022.
 Апелянт також вважає, що на КП «Ізмаїльське ВУВКГ» всупереч нормам ст..ст.22,614, ч.1 ст.627, ч.1,2 ст. 903 ЦК України було заздалегідь покладено обов`язок з відшкодування на користь ПрАТ «ІЦКК» понесених виконавцем збитків у вигляді упущеної вигоди незалежно від чинників, що впливають на обсяги подання стічних вод з міського каналізаційного колектора м. Ізмаїл Одеської області та незалежно від факту встановлення вини замовника у неможливості дотримання «Середньодоюової подачі стічних вод Замовником на очисні споруди виконавця у кількості 225 м3 на годину.
Інакше кажучи , на думку скаржника, за змістом умов абз.2 п.4.3 договору №ИЦ-1533 від 01.01.2022  ПрАТ «ІЦКК» всупереч ст..ст.22,614, ч.1 ст.627, ч.1,2 ст. 903 ЦК України на КП «Ізмаїльське ВУВКГ» було штучно та протиправно покладено «договірне» зобов`язання з відшкодування виконавцеві вартості фактично не наданих останнім послуг, що складають «різницю між фактично очищеною кількістю (об`ємом) стічних вод і мінімальним, зазначеним в Додатку №1 до Договору» з метою компенсування власних комерційних прорахунків ПрАТ «ІЦКК».
Разом з цим господарським судом за змістом рішення від 06.02.2024 було проігноровано ті обставини, що оспорювані умови договору йдуть також всупереч умовам п.7.1 цього договору, якими сторонами було чітко визначено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання воїх зобов`язань за цим договором, якщо воно є результатом дії обставин непереборної сили (форс-мажорні обставини).
Апелянт вказує, що він звертав увагу суду на ті обставини, що Торгово-промислова палата України оприлюднила лист від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, яким засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), тобто військову агресію Російської Федерації проти України, підтвердивши, що дані обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб. 
Враховуючи викладене, на думку скаржника, правомірним вбачається висновок про те, що оспорювані у даній справі умови договору №ИЦ-1533 від 01.01.2022   та додатку №1 до нього суперечать не лише нормам ст..22, ст. 614, ч, 1 ст. 617, ч. 1 ст. 903, ч. 2 ст. 903 ЦК України, але й приведеним вище умовам розділу 7 «Форс-мажорні обставини» договору №ИЦ-1533 від 01.01.2022.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.03.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства ,,Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства” на рішення Господарського суду Одеської області від 06.02.2024, повний текст складено та підписано 16.02.2024 у справі №916/1955/23; призначено розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства  ,,Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства” до розгляду на 16 травня 2024 року о 10:30 год.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
13.05.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду від представника скаржника надійшла заява про розгляд справи без участі у справі.
Разом з тим, згідно наказу в.о. голови суду від 13.05.2024 №115-в головуючий  суддя Колоколов С.І. з 13.05.2024 по 24.05.2024 перебував у відпустці, у зв`язку із чим судове засідання призначене на 16.05.2024 не відбулось.        Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2024 повідомлено учасників справи про те, що розгляд апеляційної скарги у справі №916/1955/23 відбудеться 20 червня 2024 року о 10:00 год.
В судовому засіданні 20.06.2024р. представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив задовольнити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції скасувати.
Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Розглянувши та перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до наступного.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено під час апеляційного перегляду, 01.01.2022р. між Приватним акціонерним товариством «Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат» (Виконавець) та Комунальним підприємством «Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» (Замовник) був укладений договір №ИЦ-1533 на водовідведення та прийом і очищення стічних вод, за умовами якого Виконавець зобов`язується приймати стічні води з міського каналізаційного колектора у необхідних обсягах зазначених в Додатку №1 до договору та очищати їх за допомогою власної системи очищення стічних вод (очисні споруди), а Замовник зобов`язується проводити оплату за прийом і очищення скинутих стічних вод відповідно до умов цього договору. Найменування послуг - Послуги з очищення стічних вод (ДК 021:2015:90420000-7). Прогнозований обсяг очищення стічних вод 2000,0 тис. м. куб. (п.1.1 договору).
Пунктом 8.1 договору передбачено, що даний договорі набирає чинності з 01 січня 2022р., і діє до 31 грудня 2022р. Термін договору може бути змінений за згодою сторін, угода про зміну терміну укладається у письмовій формі, підписується уповноваженими на те представниками сторін і вважається невід`ємною частиною договору (п.8.4 договору).
30.12.2022р. між Приватним акціонерним товариством «Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат» (Виконавець) та Комунальним підприємством «Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» (Замовник) було підписано додаткову угоду №1 до договору на водовідведення та прийом і очищення стічних вод за умовами якої стороні дійшли згоди викласти п.8.1 договору в наступній редакції: «Договорі набирає чинності з 01 січня 2022р., і діє до 01 липня 2023р.».
Підпунктом 2.5.1 п. 2.5 договору передбачено, що Замовник зобов`язаний дотримуватись встановлених Замовнику умов і режиму скидання стічних вод і забруднюючих речовин зазначених у Додатку 1 та 2 до цього договору, не допускати скидання речовин, зазначених в п.1.2 договору.
Згідно п.1 додатку№1 до договору №ИЦ-1533 від 01.01.2022р. сторонами було обумовлено, що Середньодобова подача стічних вод Замовником на очисні споруди Виконавця повинна бути 225 м. куб на годину.
Відповідно до п.4.3 договору, у разі повної відповідності якості та режиму подання стічних вод до умов цього договору, Замовник оплачує щомісяця за послуги очищення стічних за тарифом вказаним в Додатку №3 до договору, відповідно до розрахункової калькуляції вартості (тарифа) очищення стічних вод міста, затвердженої Виконавцем, згідно діючого законодавства, Акту виконаних робіт, складеного уповноваженими особами сторін до 30 (31) або останнього числа поточного місяця і виставленого рахунку не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим. Виконавець має право вносити зміни в діючій Тариф, вказаний в Додатку №3 до договору, якщо це пов`язано із змінами в діючому законодавстві України або затвердженням нової калькуляції вартості (тарифа) очищення стічних вод міста згідно діючого законодавства.
У разі, якщо кількість (обсяг) прийнятих стічних вод від Замовника менш встановленого в Додатку №1 до договору мінімальної кількості поданих Замовником стічних вод, Виконавець проводить донарахування щомісячної плати за послуги з очищення стічних вод різницю між фактично очищеною кількістю (об`ємом) стічних вод і мінімальний, зазначений в Додатку №1 до договору.
Як вказує позивач, умовами абз. 2 п. 4.3 договору його сторонами за ініціативою Приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат», яким було підготовлено до підписання проект зазначеного договору, було з незрозумілих підстав передбачено оплату замовником обсягу фактично не наданих виконавцем послуг у випадку неможливості з боку замовника забезпечити обумовлену договором кількість (обсяг) подання стічних вод з міського каналізаційного колектора м. Ізмаїл Одеської області.
При цьому, позивач зазначає, що поза увагою Приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат» під час складання проекту договору №ИЦ-1533 від 01.01.2022р. залишились ті обставини, що відповідач - замовник по даному договору не є так би мовити, «виробником» стічних вод, що надходять до міського каналізаційного колектора М. Ізмаїл Одеської області від споживачів комунальних послуг з постачання та водовідведення у м. Ізмаїл Одеської області та як наслідок не могло та не може впливати на процеси забезпечення подання до Приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат» на очищення будь-яких конкретних чи орієнтовних («прогнозованих») обсягів стічних вод з міського каналізаційного колектора м. Ізмаїл Одеської області, оскільки такі обсяги знаходяться під впливом багатьох незалежних від відповідача чинників.
На переконання відповідача, відповідні умови договору, а саме п.1.1 яким сторонами погоджено прогнозований обсяг з очищення стічних води 2000,0 тис.м.куб, п.п.2.5.1 п.2.5 яким закріплено зобов`язання відповідача дотримуватись встановлених Замовнику умов і режиму скидання стічних вод і забруднюючих речовин зазначених у Додатку 1 та 2 до цього договору, а п.1 додатку №1 в свою чергу встановлено що Середньодобова подача стічних вод Замовником на очисні споруди Виконавця повинна бути 225 м. куб на годину та абзац 2 п.4.3 яким передбачено донарахування щомісячної плати за послуги з очищення стічних вод різницю між фактично очищеною кількістю (об`ємом) стічних вод і мінімальний у разі якщо кількість (обсяг) прийнятих стічних вод від Замовника менш встановленого в Додатку №1 штучно покладають на відповідача обов`язок з відшкодування на користь позивача понесених виконавцем збитків у вигляді упущеної вигоди у позасудовому порядку незалежно від чинників, що впливають на обсяги подання стічних вод з міського каналізаційного колектора м. Ізмаїл Одеської області до Приватного акціонерного товариства Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат" та незалежно від факту встановлення вини замовника у неможливості виконати договір в частині Середньодобової подачі стічних вод Замовником на очисні споруди Виконавця повинна бути 225 м. куб на годину
Як зазначає позивач, Приватне акціонерне товариство «Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат» направило на адресу відповідача лист від 08.03.202Зр. за вих. №375 з вимогою про відшкодування 2 035 005,05грн. донарахування до щомісячної плати за послуги з очищення стічних вод, а саме різницю між фактично очищеною кількістю (об`ємом) стічних вод і мінімальним, зазначеним в Додатку №1 до Договору, тобто як вважає позивач Приватне акціонерне товариство «Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат» вимагає оплати фактично не надані ним послуг, посилаючись на спірні умови договору, а також ті обставини, що на протязі 2022 року відповідачем щомісячно подавалась кількість стічних вод для очищення менш ніж було погоджено в Додатку №1 до Договору.
В подальшому, як зазначає позивач, приведені вище дискримінаційні вимоги про сплату фактично не наданих позивачем послуг останнім з посиланням на умови п. 1.1 договору №ИЦ-1533 від 01.01.2022р. в частині визначення сторонами так би мовити "прогнозованого обсягу з очищення стічних вод 2000 тис.куб.м та умови п. 1 додатку №1 до договору №ИЦ-1533 від 01.01.2022р. в частині покладання на замовника зобов`язання зі забезпечення "Середньодобової подачі стічних вод Замовником на очисні споруди Виконавця у кількості 225 м. куб на годину були продекламовані за змістом претензії від 09.03.2023р. за вих. №397-Ю.
Позивач наголошує, що дискримінаційні умови договору, а саме п.1.1 яким сторонами погоджено прогнозований обсяг з очищення стічних води 2000,0 тис.м.куб, п.п.2.5.1 п.2.5 яким закріплено зобов`язання відповідача дотримуватись встановлених Замовнику умов і режиму скидання стічних вод і забруднюючих речовин зазначених у Додатку 1 та 2 до цього договору, а п.1 додатку №1 в свою чергу встановлено що Середньодобова подача стічних вод Замовником на очисні споруди Виконавця повинна бути 225 м. куб на годину та абзац 2 п.4.3 яким передбачено донарахування щомісячної плати за послуги з очищення стічних вод різницю між фактично очищеною кількістю (об`ємом) стічних вод і мінімальний у разі якщо кількість (обсяг) прийнятих стічних вод від Замовника менш встановленого в Додатку №1 суперечать нормам ст. 22, ст. 614, ч, 1 ст. 617, ч. 1 ст. 903, ч. 2 ст. 903 ЦК України, та на його переконання, зазначений правочин підлягає визнанню недійсним у вищевказаних частинах з моменту укладення відповідно до вимог ч. 1 ст. 203, ст.ст, 215- 217, 236 ЦК України.
Отже, посилаючись на вищенаведені обставини, позивач звернувся до господарського суду Одеської області з відповідним позовом за захистом порушеного права.
Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
За положеннями ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою ст. 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 Цивільного кодексу України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення
Судова колегія зазначає, що за змістом статті 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, за захистом яких може бути пред`явлений позов до суду.
Відповідно до приписів частини 3 статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін  або інша заінтересована особа  заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Цивільний кодекс України не дає визначення поняття «заінтересована особа», тому коло заінтересованих осіб має з`ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.
При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.
У вказаному рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 дано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес», як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Отже, позивач, реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, в свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.
Згідно з ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 7 ст. 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України).
Статтею 627 ЦК України унормовано, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч.1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
За ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку
Як вбачається з матеріалів справи, 01.01.2022р. між Приватним акціонерним товариством «Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат» (Виконавець) та Комунальним підприємством «Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» (Замовник) був укладений договір №ИЦ-1533 на водовідведення та прийом і очищення стічних вод, за умовами якого Виконавець зобов`язується приймати стічні води з міського каналізаційного колектора у необхідних обсягах зазначених в Додатку №1 до договору та очищати їх за допомогою власної системи очищення стічних вод (очисні споруди), а Замовник зобов`язується проводити оплату за прийом і очищення скинутих стічних вод відповідно до умов цього договору. Найменування послуг - Послуги з очищення стічних вод (ДК 021:2015:90420000-7). Прогнозований обсяг очищення стічних вод 2000,0 тис. м. куб. (п.1.1 договору).
Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
У відповідності до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.03.2021 в справі №201/8412/18 (провадження №61-803св20) зазначено, що згідно зі статтями 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19) зроблено висновок, що недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.06.2020 в справі №177/1942/16-ц (провадження №61-2276св19) вказано, що наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Як зазначалось вище, позовні вимоги Комунального підприємства «Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» про визнання договору від 01.01.2022р. частково недійсним обґрунтовані дискримінаційними умови договору, а саме п.1.1 яким сторонами погоджено прогнозований обсяг з очищення стічних води 2000,0 тис.м.куб, п.п.2.5.1 п.2.5 яким закріплено зобов`язання відповідача дотримуватись встановлених Замовнику умов і режиму скидання стічних вод і забруднюючих речовин зазначених у Додатку 1 та 2 до цього договору, а п.1 додатку №1 в свою чергу встановлено що Середньодобова подача стічних вод Замовником на очисні споруди Виконавця повинна бути 225 м. куб на годину та абзац 2 п.4.3 яким передбачено донарахування щомісячної плати за послуги з очищення стічних вод різницю між фактично очищеною кількістю (об`ємом) стічних вод і мінімальний у разі якщо кількість (обсяг) прийнятих стічних вод від Замовника менш встановленого в Додатку №1.
Відповідно до ч. 1 ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Поряд з цим, як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, до укладання та підписання Договору, в грудні 2021 року між Комунальним підприємством «Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» та Приватним акціонерним товариством «Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат» був підписаний протокол №85 щодо проведення переговорної процедури згідно з предметом закупівлі за кодом ДК 021:2015:90420000-7 - Послуги з очищення стічних вод на 2022 рік, відповідно до якого Сторони домовились про прогнозований обсяг з очищення стічних вод 2000,00 тис. м. куб. та за результатами проведених переговорів Комунальним підприємством «Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» було прийнято рішення про намір укласти договір з Приватним акціонерним товариством «Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат» та 01.01.2022 року відповідний намір було реалізовано шляхом укладання між Комунальним підприємством «Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» та Приватним акціонерним товариством «Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат» Договору №ИЦ-1533 на водовідведення та прийом і очищення стічних вод.
З  матеріалів справи тавож вбачається, що договірні відносини між сторонами носять тривалий характер, оскільки аналогічні за змістом договори на водовідведення та прийом і очищення стічних вод між сторонами укладались і в 2017р., і в 2020р. При цьому спірні умови договору від 01.01.2020р. є аналогічні умовам договорів укладених в попередній роки, проте на той час відповідачем не визначались як дискримінаційні умови договору.
Отже укладаючи відповідний договорі позивач сам ініціював його укладання, під час проведення переговорів до його укладання сторони домовились про прогнозований обсяг з очищення стічних вод 2000,00 тис. м. куб., повивач був обізнаний з його умовами та в момент його вчинення цілком з ними погоджувався.
При цьому, питання дискримінаційності положень договору виникало з підстав неможливості позивачем в повному обсязі виконувати умовим договору в частині заперечення прогнозованого обсягу з очищення стічних води та наявності з боку відповідача претензії щодо його невиконання, що з урахування позиції Верховного суду не є підставою для визнання укладеного договору або його частини недійсним.
Приймаючи до уваги вищенаведене, колегія суддів констатує, що позивачем не доведено та не надано доказів наявності фактичних обставин, які б свідчили про недодержання сторонами вимог, встановлених ст. 203 ЦК України, в момент укладення договору в частині встановлення прогнозованого обсягу з очищення стічних води, середньодобової подачі стічних вод Замовником на очисні споруди Виконавця та право відповідача здійснити донарахування щомісячної плати за послуги з очищення стічних вод різницю між фактично очищеною кількістю (об`ємом) стічних вод і мінімальний у разі якщо кількість (обсяг) прийнятих стічних вод від Замовника менш встановленого в Додатку №1.
Відтак, висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для визнання частково недійсним Договору №ИЦ-1533 від 01.01.2022 на водовідведення та прийом і очищення стічних вод, є обґрунтованим та правомірним.
З огляду на зазначене судова колегія наголошує, що доводи позивача, викладені ним в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції, а тому, не можуть слугувати підставами для скасування вірного по суті висновку, викладеного в оскаржуваному рішенні місцевого господарського суду.
Таким чином, враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог позивача та вважає, що рішення Господарського суду Одеської області від 06.02.2024 року у справі №916/1955/23 ухвалене з дотриманням норм матеріального права та вимог процесуального закону, з огляду на що підстав для його скасування або зміни не вбачається.
Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Враховуючи наведене вище, судова колегія зазначає, що апеляційна скарга Комунального підприємства ,,Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства” не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 06.02.2024 року у справі №916/1955/23 відповідає обставинам справи та ґрунтується на нормах матеріального права, які мають бути застосовані в даному випадку.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Крім того, у зв`язку із відмовою в задоволенні апеляційної скарги, заява апелянта стосовно стягнення витрат на правничу допомогу залишається судом апеляційної інстанції без розгляду.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд постановив:

                   1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства,,Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства” залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Одеської області від 06.02.2024р. у справі №916/1955/23 без змін.
Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.
  
 Повний текст постанови
складено „20” червня 2024  року
   
Головуючий суддя                                                                                 С.І. Колоколов

Суддя                                          Г.І. Діброва   

Суддя                                                                                            Я.Ф. Савицький