ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року	Львів	Справа № 380/11453/23 пров. № А/857/16273/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                         Глушка І.В.
суддів:                                                             Запотічного І.І., Хобор Р.Б., 

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 року, ухвалене суддею Кедик М.В. у м. Львові у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у справі № 380/11453/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, Територіального підрозділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області Відділ "Центр оформлення документів №3" про визнання відмови протиправною, зобов`язання до вчинення дій,-

                                                         ВСТАНОВИВ:

24 травня 2023 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів - Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, Територіального підрозділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області Відділ "Центр оформлення документів №3", у якому просила:
- визнати протиправною відмову у видачі у зв`язку із закінченням терміну дії ID-картки паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ;
- зобов`язати видати паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, без надання згоди на збір і обробку її персональних даних;
- зобов`язати знищити персональні дані, які на момент отримання заяви, знаходилися в Єдиному державному демографічному реєстрі, у тому числі Унікальний номер запису в реєстрі, за яким закріплені мої персональні дані - на виконання вимог і положень Закону України Про захист персональних даних, у встановленому законодавством порядку.
Позивач в обґрунтування заявлених вимог зазначає, що оформлення ID-карти не відповідає її волевиявленню. Покликаючись на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.08.2018 у зразковій справі №806/3265/17, позивач вважає відмову у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки протиправною.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 звернулася до Залізничного РВ у м. Львові ГУДМС України у Львівській області із заявою-анкетою від 15.02.2019 № 2943363 для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, в якій просила внести до Єдиного державного демографічного реєстру інформацію про неї у зв`язку з оформленням паспорта громадянина України та надала згоду на отримання відцифрованих відбитків пальців її рук та внесення до безконтактного електронного носія відцифрованих відбитків пальців рук.
ОСОБА_1 видано паспорт громадянина України у формі ID-картки № НОМЕР_1 .
На звернення ОСОБА_1 до т.в.о. начальника відділу ЦОД № 3 Львівського міського управління ГУ ДМС у Львівській області з заявою від 06.04.2023 про заміну ID-картки, оформленої на її ім`я, на паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, Головне управління Державної міграційної служби у Львівській області листом від 18.04.2023 № 4653-187/4653 вказало на відсутність правових підстав для задоволення вимог заяви.
Відмова мотивована тим, що 15.02.2019 за своїм добровільним волевиявленням           ОСОБА_1 звернулася до ТП ЦНАП м. Львова Управління АП Департаменту АГ для оформлення паспорта громадянина України та 06.10.2017 паспорта громадянина України для виїзду за кордон (біометричного). ОСОБА_1 було подано заяву-анкету для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру від 15.02.2019 № 2943363, яка є одночасно згодою на обробку персональних даних засобами Єдиного державного демографічного реєстру України. Згода на обробку персональних даних посвідчена власноручним підписом. Згідно заяви-анкети № 2943363 від 15.02.2019 ОСОБА_2 надала згоду на зняття відцифрованих відбитків пальців рук, відцифрованого образу обличчя особи та відцифрованого підпису. Заява-анкета починається з наступної фрази «Я, ОСОБА_1 , прошу внести до Єдиного державного демографічного реєстру таку інформацію про мене:», далі зазначаються персональні дані, які заявник добровільно надає про себе, і які вносяться до ЄДДР з особистих документів заявника. Відповідно факт звернення особи (ініціатором є сам заявник) до будь-якого компетентного органу державної влади (в даному випадку до органів міграційної служби), який фіксується шляхом формування заяви встановленого зразка (заяви-апкети), посвідчує юридичний факт надання особою добровільної згоди на обробку персональних даних засобами електронного реєстру. Така заява і є згодою на обробку персональних даних згідно із Законом України «Про захист персональних даних».
Водночас зміст відповіді вказує на те, що заявник звернулась 18.11.2022 до ГУ ДМС у Львівській області із заявою довільної форми з вимогою оформити і видати паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року, при цьому не зазначаючи жодної підстави такої видачі, чи то втрата попереднього паспорта, чи його непридатність до використання, чи обмін у зв`язку зі зміною персональних даних тощо, як того вимагає чинне законодавство, без будь-яких документів на під твердження наявності підстав для такої видачі, що унеможливлює з юридичної точки зору для ГУ ДМС у Львівській області вважати що був запит від громадянина на адміністративну послугу з питані документування паспортом громадянина України. Тобто, заявником не дотримано встановленої законодавством процедури звернення за видачею паспорта громадянина України у формі книжечки із заявою встановленого зразка (заява про видачу паспорт громадянина України Додаток 1 до Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС від 06.06.2019 № 456 Форма 1 (підпункт 1 пункту 3 розділу І) та необхідним пакетом документів (додатків до заяви), передбаченим Тимчасовим порядком №456 та Положенням про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ. 
ОСОБА_1 , вважаючи таку відмову у видачі їй паспорта громадянина України раніше встановленого зразка у вигляді паспортної книжечки протиправною, звернулась до суду за захистом свого порушеного права.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з частиною другою статті 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
За змістом частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України, зокрема, визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; громадянство, правосуб`єктність громадян, засади регулювання демографічних та міграційних процесів.
Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі – Закон № 5492-VI) визначено правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.
В розумінні частини 1статті 4 Закону №5492-VI Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.
Реєстр та майнові права інтелектуальної власності на створені на замовлення уповноважених суб`єктів для функціонування Реєстру об`єкти інтелектуальної власності належать державі. Відчуження, передача чи інше використання, ніж визначено цим Законом, Реєстру, його структурних складових та майнових прав інтелектуальної власності забороняються.
Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.
Відповідно до частин 1-2 статті 14 Закону5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.
Відповідно до частин 1-2статті 21 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.
Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Частина 4 вказаної статті Закону №5492-VI регламентує, що паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Водночас, за змістом пункту 3 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII (далі -Положення № 2503-XII), бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 17 Положення № 2503-XII для обміну паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; паспорт, що підлягає обміну; дві фотокартки розміром 35х45 мм.
Відповідно до пунктів 1-2 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 (далі - Порядок № 302), паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Пункт 6 Порядку № 302 визначає, що обмін паспорта здійснюється у разі: 1) зміни інформації, внесеної до паспорта (крім додаткової змінної інформації); 2) отримання реєстраційного номера облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (РНОКПП) або повідомлення про відмову від прийняття зазначеного номера (за бажанням); 3) виявлення помилки в інформації, внесеній до паспорта; 4) закінчення строку дії паспорта; 5) непридатності паспорта для подальшого використання; 6) якщо особа досягла 25- чи 45-річного віку та не звернулася в установленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток;                    7) наявності в особи паспорта зразка 1994 року (за бажанням).
Відповідно до пунктів 12, 13 Порядку № 302 внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр) здійснюється з використанням відомчої інформаційної системи ДМС. Для внесення інформації до Реєстру формується заява-анкета, зразок якої затверджується МВС.
Предметом спору у цій справі є оцінка наявності чи відсутності підстав для зобов`язання відповідача видати ОСОБА_1 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1-3 ст.90 КАС України).

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що на момент звернення позивача до органу міграційної служби з вимогою про оформлення та видачу паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, позивачу було оформлено паспорт громадянина номер НОМЕР_1 у формі ID-картки, який був оформлений за допомогою засобів ЄДДР. Самостійне волевиявлення позивача на отримання паспорта у формі ID-картки підтверджується долученою відповідачем до відзиву на позовну заяву заявою-анкетою №2943363 від 15.02.2019 (а.с.36).
Підставою для звернення позивача до міграційного органу слугувало закінчення терміну дії ID-карти.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції слушно зауважив, що   звертаючись із заявою від 15.02.2019 за оформленням паспорта громадянина України у вигляді ID-картки, позивач вже надавала згоду на обробку персональних даних із використанням засобів Єдиного державного демографічного реєстру, і унікальний номер запису в Реєстрі вже був сформований. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 21.08.2020 під час розгляду адміністративної справи № 260/99/19 вказав, що реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. При цьому дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема щодо дотримання форми заяви, є обов`язковим.
Однак жодна із з долучених до матеріалів копій заяв ОСОБА_1 від 06.04.2023 та від 19.04.2023, що подавались позивачем до компетентного органу з метою заміни ІD-карти на паспорт у формі книжечки, за формою і змістом не відповідає вимогам до заяви-анкети.
В контексті наведеного, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи Головного управління ДМС України у Львівській області, що подані позивачем заяви щодо видачі паспорта у формі книжечки за своєю суттю і формою не є підставою для оформлення паспорта громадянина України, процедура якого визначена Положенням №2503-XII, відтак у діях відповідачів суд апеляційної інстанції не вбачає ознак невідповідності критеріям правомірності, визначеним ч.2 ст.2 КАС України.
Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції щодо підстав неврахування висновків, висловлених Великою Палою Верховного Суду при розгляді зразкової справи №806/3265/17.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 конкретизувала, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (п. 39).
Висновки, викладені у постановах Верховного Суду перебувають у нерозривному зв`язку із обсягом встановлених у кожній конкретній справі обставин окремо. Тому адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, здійснені на підставі відмінних фактичних обставин справи (п. 47 постанови Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 640/18748/19).
Проаналізувавши правові позиції суду касаційної інстанції щодо застосування норм права у зіставленні з предметом спору, підставами і змістом позовних вимог та правовим регулюванням спірних правовідносин у цій справі на предмет їх подібності, суд апеляційної інстанції зазначає, що висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 806/3265/17 (зразкова справа), стосуються інших правовідносин, а саме при їх прийнятті суд захистив право позивача на виготовлення паспорта у традиційній формі книжечки зразка 1994 року (внутрішній паспорт громадянина України) виключно з огляду на його релігійні переконання для особи, яка ніколи не зверталася за оформленням біометричних документів.
Натомість позивач при зверненні до органу міграційної служби, не вказувала на наявність певних релігійних переконань і приналежність її до окремої суспільної групи, що зумовлювало би необхідність у відмові від обробки персональних даних та видачі паспорта із безконтактним носієм інформації, тоді як у зразковій справі правовідносини стосувались майбутнього внесення персональних даних до Реєстру, та предметом розгляду у такій справі було порушене право мати паспорт у альтернативній формі особи, яка не надавала згоду на обробку персональних даних.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції поділяє висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав у відповідачів для видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України зразка 1994 року (у формі книжечки).
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Керуючись статтями 139, 242, 308, 309, 311, 315, 316, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 року у справі №380/11453/23 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	Р. Б. Хобор