П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/1280/24-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Маренич Ігор Володимирович  
Суддя-доповідач -  Мойсюк М.І   
05 червня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Мойсюка М.І 
суддів:  Сторчака В. Ю.  Граб Л.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 
В С Т А Н О В И В :
У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області (далі-ГУ НП в Чернівецькій області), в якому просив:
- визнати протиправним і скасувати наказ ГУ НП в Чернівецькій області № 258 від 24 квітня 2023 року про звільнення позивача зі служби, поновити ОСОБА_1 з дня звільнення на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення № 4 (м. Герца) Чернівецького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області та стягнути з останнього на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення до дати ухвалення рішення у даній справі.
Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року позовну заяву повернуто у зв`язку з пропуском строку звернення до суду без поважних причин.
У апеляційній скарзі представник позивача  адвокат Бігуняк Т.М., посилаючись на  неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для розгляду по суті.
15 травня 2024 року Сьомий апеляційний адміністративний суд відкрив провадження у справі.
Після відкриття апеляційного провадження у справі 16 травня 2024 року представник позивача  адвокат Бігуняк Т.М. подав заяву та просить апеляційну скаргу залишити без розгляду.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2024 року у задоволенні заяви представника позивача про залишення апеляційної скарги без розгляду відмовлено.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Залишаючи позовну заяву без руху, а в подальшому повертаючи її суд першої інстанції встановив і правильно виходив з того, що така подана з пропуском строку і поважних причин для поновлення строку не наведено і таких не встановив суд.
Відповідно до приписів частини першої, другої, третьої і п`ятої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у справі є наказ відповідача №258 від 24.04.2023 року «Про застосування дисциплінарного стягнення», відповідно до якого позивача звільнено зі служби.
Відповідно до частини четвертої статті 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» (далі - Дисциплінарний статут НП України) поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 звернувшись до суду з адміністративним позовом 22 березня 2024 року, в якому оскаржує наказ № 258 від 24 квітня 2023 року пропустив встановлений законом строк без поважних причин.
Як вбачається з матеріалів справи позивач в період з 28.04.2023 по 29.05.2023, з 11.08.2023 по 29.12.2023, з 26.01.2024 по 16.02.2024 та з 19.02.2024 по 23.02.2024 роки перебував на лікуванні, які суд обґрунтовано взяв до уваги як поважні причини.
Разом з тим, з урахуванням цих періодів позовна заява подана з пропуском встановленого законом строку.
Зі змісту процесуального закону поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.
Доводи, наведені представником позивача в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, не свідчать і не відносяться до таких, які були пов`язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права позивача на своєчасне звернення до суду з даним позовом у встановлений законом строк.
За таких обставин суд дійшов обгрунтованого висновку, що ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду з адміністративним позовом без поважних причин, а відтак повернув заяву.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Європейський суд з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції встановив дійсні обставини справи, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги  висновки суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає.
Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Згідно з п. 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.  
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Мойсюк М.І	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Сторчак В. Ю.    Граб Л.С.