Справа № 463/12355/20                         Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В. 
Провадження № 22-ц/811/2169/23                 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 
Провадження № 22-ц/811/47/24

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        14 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
за участю секретаря: Псярук О.В.
з участю: представника УКВ ДЕР ЛМР – Карасюк М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 07 червня 2023 року та за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 серпня 2023 року у справі за позовом Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання перевернути об`єкт оренди шляхом виселення, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про зобов`язання до вчинення дій та відшкодування моральної шкоди, 
ВСТАНОВИЛА:
Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило зобов`язати відповідача повернути об`єкт оренди шляхом виселення з нежитлових приміщень загальною площею 46,4 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.02.2017 між Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та ОСОБА_1 було укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Л-10512-17, згідно якого позивач здав, а відповідач прийняв в оренду нежитлові приміщення, загальною площею 46,4 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , із цільовим призначенням приміщень для творчої майстерні. Договір укладено на термін з 24.02.2017 до 23.02.2020 включно. Позивачем на адресу ОСОБА_1 було надіслано повідомлення №2302-вих-17273 від 02.03.2020, в якому орендодавець повідомив відповідача про припинення договірних відносин у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди та вказав на обов`язок повернути орендоване приміщення, здійснити розрахунок. Таким чином, договір був припинений у зв`язку із закінченням терміну його дії 23.02.2020.
Відповідач свого обов`язку щодо повернення орендованого майна не виконав, і воно фактично перебуває в його незаконному користуванні. Незаконне займання відповідачем зазначеного нежитлового приміщення, яке знаходиться у власності територіальної громади м.Львова, порушує вимоги статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та перешкоджає ефективному використанню та розпорядженню вищезазначеним об`єктом комунальної власності в інтересах територіальної громади м. Львова. На підставі наведеного позивач просив задовольнити його позов. 
ОСОБА_1 подав до суду зустрічний позов про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 000 000,00 грн та зобов`язання Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради надати в оренду приміщення, площею 46,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 для творчої майстерні, шляхом укладення договору оренди строком на п`ять років.
Вимоги зустрічного позову ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що він з 1979 року працює творчо в орендованій майстерні за адресою АДРЕСА_1 . У матеріалах справи відсутні будь-які належні, достовірні та допустимі письмові докази в розумінні ст.77-80 ЦПК України, які б свідчили про отримання ним повідомлення №2302-вих-17273 від 02.03.2020 про припинення договірних відносин. Вказаного повідомлення від 02.03.2020 він не отримував.
Відповідно до п.4.1 Договору оренди №Л-19512-17 договір було укладено по 23.02.2020 включно, проте подати заяву про укладення договору на новий строк відповідно до п.4.5 договору у нього не було можливості у зв`язку із станом його здоров`я, тому причина пропуску строку подачі заяви на дев`ять днів є поважною. Подавши 04.03.2020 заяву із відповідними документами, в середині квітня 2020 року він отримав відповідь Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради від 02.04.2020 № 2302-вих-27193, із змісту якої вбачається, що позивачем за первісним позовом підготовлено проект ухвали «Про включення до переліку другого типу та надання гр. ОСОБА_1 в оренду нежитлових приміщень на АДРЕСА_1 », тобто таких, щодо яких прийнято рішення про передачу в оренду без проведення аукціону. 
3 17 березня 2020 року на всій території країни було введено карантин, відповідно особистий прийом громадян Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради не здійснювало. Двічі на місяць з травня 2020 року він телефонував до Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, де йому повідомляли, що у зв`язку з карантином відбуваються лише пленарні позачергові засідання сесії Львівської міської ради, що в свою чергу не дає можливості винести на розгляд сесії проект ухвали про надання в оренду йому приміщення.
Зазначені в позовній заяві Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради норми матеріального права, а саме: ст. 15, ч. 1 ст.24, ч. 1 ст.25 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» (далі Закон), ст.764, ст.785, ч.2 ст. 795 ЦК України, п.4.7, 9.1, 9.3, 9.4 Договору не підлягають до застосування, так як ним через ЦНАП ЛМР 04.03.2020 було подано заяву відповідно до п. 4.5 договору про укладення договору оренди приміщення на новий строк, натомість причини пропуску строк подачі даної заяви на дев`ять днів є поважними. Матеріали справи не містять належних, достовірних та допустимих письмових доказів заперечень Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради щодо продовження строку дії договору.
Відмова Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради в укладанні договору оренди приміщення на новий строк та відсутність прийняття законного рішення після отримання заяви від 04.03.2020 № 3-С-16560/АП-Л-2302 призвела до душевних страждань, розлядадів його здоров`я, необхідності застосування додаткових зусиль для організації свого побуту та професійної діяльності, чим було завдано моральної шкоди, яку, з урахуванням всіх обставин справи та вимог розумності, добросовісності, праведливості, оцінює у 1 000 000,00 гривень.
На підставі наведеного просив задовольнити зустрічний позов. 
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 07.06.2023 первісний позов Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_1 повернути Управлінню комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради об`єкт оренди шляхом виселення з нежитлових приміщень загальною площею 46,4 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про стягнення моральної шкоди в розмірі 1 000 000,00 грн та зобов`язання Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради надати в оренду приміщення, площею 46,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 для творчої майстерні, шляхом укладення договору оренди строком на п`ять років.
Додатковим рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16.08.2023 стягнуто із ОСОБА_1 на користь Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради судовий збір в розмірі 2 102,00 грн.
Рішення суду та додаткове рішення оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційні скарги.
В апеляційних скаргах посилається на незаконність та необґрунтованість судових рішень, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що він не отримував повідомлення Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради № 2302-вих-17273 від 02.03.2020 про припинення договірних відносин у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди. Матеріали справи також не містять жодного належного, достовірного та допустимого письмового доказу в розумінні ст.77-80 ЦПК України, який би підтверджував отримання ним письмового попередження про припинення договору оренди. Звертає увагу, що Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради було зобов`язане відповідно до положень ст.ст.764, 777 ЦК, ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та п.4.5. Договору укласти з ним договір оренди на новий строк, оскільки він має переважне право перед іншими особами на укладення договору на новий строк. При цьому подання ним заяви про укладення договору на новий строк 04.03.2020, тобто після закінчення його строку, було зумовлено поважними причинами, а саме погрішенням стану здоровя, на підтвердження чого ним було надано відповідні докази, чого районний суд безпідставно не врахував. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги в повному обсязі.
В апеляційній скарзі на додаткове рішення апелянт зазначає, що він є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання довічно, що підтверджується довідкою МСЕК № 339856 від 01.04.2021, а відтак за законом він звільнений від сплати судового збору, тому додаткове рішення є незаконним та підлягає скасуванню.
Відзив на апеляційні скарги не подано.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради – Карасюк М.В. заперечила проти задоволення апеляційний скарг. ОСОБА_1 у судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у поданих апеляційних скаргах просив проводити розгляд справи за його відсутності, тому його неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за його відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скаргу на рішення суду слід залишити без задоволення, а скаргу на додаткове рішення – задовольнити з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.
З матеріалів справи вбачається, що 24.02.2017 між Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Л-10512-17. 
Предметом договору оренди є нежитлові приміщення загальною площею 46,4 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , із цільовим призначенням приміщень для творчої майстерні.
Договір укладено на термін з 24.02.2017 до 23.02.2020 включно (п. 4 Договору).
Пунктом 4.5 Договору передбачено, що орендар, який належно виконує свої обов`язки за цим Договором, після спливу строку Договору має переважне право перед іншими особами на укладення Договору на новий строк. Орендар, який має намір скористатися таким правом, повинен повідомити про це орендодавця до спливу строку нерухомого майна через скерування на адресу Управління комунальної власності департаменту економічної політики заяви з документами у порядку, визначеному відповідними нормативними документами міської ради.
Якщо орендар не скористався правом на продовження терміну дії договору оренди, то він зобов`язаний повністю оплатити орендну плату за користування об`єктом оренди і повернути об`єкт на умовах, визначених у договорі оренди. У разі невиконання обов`язку щодо повернення об`єкта оренди, до такого орендаря застосовуються положення п. 9.9. цього Договору (п. 4.6 Договору).
Відповідно до пункту 4.7 договору, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Відповідно до п. 4.12.1 Договору чинність цього договору припиняється внаслідок закінчення терміну, на який його було укладено.
Повернення орендодавцю об`єкта оренди здійснюється після закінчення терміну дії цього Договору або дострокового його припинення чи розірвання. Сторони повинні приступити до передачі об`єкта оренди протягом 5 днів з часу закінчення терміну оренди. Об`єкт оренди повинен бути переданий орендарем та прийнятий орендодавцем (чи за його дорученням балансоутримувачем) протягом 15 днів з часу настання однієї із подій, вказаних в п. 9.1 цього Договору. При передачі об`єкта оренди складається акт здачі-приймання, який підписують орендар та балансоутримувач та у п`ятиденний термін надсилається балансоутримувачем орендодавцю. Об`єкт оренди вважається переданим орендодавцю з часу підписання акту здачі-приймання. У разі припинення або розірвання Договору орендар повинен повернути орендодавцю об`єкт оренди у належному стані, не гіршому ніж на час передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцю збитки у разі погіршення стану об`єкта оренди з вини орендаря (п.п.9.1, 9.2, 9.3, 9.4, 9.5, 9.6 Договору).
Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради направило ОСОБА_1 повідомлення № 2302-вих-17273 від 02.03.2020 про припинення договірних відносин у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди, що підтверджується списком рекомендованих відправлень від 05.03.2020. Дане повідомлення направлено відповідачу ОСОБА_1 за двома адресами: АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_1 .
Перевіряючи доводи апеляційної скарги на рішення суду, колегія суддів виходить з такого.
З матеріалів справи вбачається, що між сторонами спору виникли правовідносини, які випливають з оренди комунального майна. Дані правовідносини врегульовано відповідним договором між сторонами, нормами Глави 58 ЦК України, Законом України «Про оренду державного та комунального майна», чинним на час виникнення спірних правовідносин (Закон № 2269-XII, який втратив чинність 01.02.2020 у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про оренду державного та комунального майна» № 157-IX).
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.
Положеннями частини першої статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 630 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. 
За змістом статті 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.
Відповідно до ч.3 ст. 759 ЦК України особливості найму (оренди) державного і комунального майна встановлюються Законом України «Про оренду державного та комунального майна».
Згідно із ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.
Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що термін, на який укладається договір оренди, є істотною умовою договору оренди.
Відповідно до частини 2 та 3 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.
Юридичний аналіз вказаної статті дозволяє зробити висновок про те, що спеціальні норми регламентують здачу в оренду державного та комунального майна та в імперативному порядку визнають продовженим договір оренди на той же строк та на тих же умовах, якщо орендодавець протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору оренди не заявить про припинення або зміну умов договору оренди.
Разом з тим, якщо орендодавець протягом одного місяця після закінчення строку дії договору оренди майна заперечував щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється, виходячи з системного тлумачення ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».
Таким чином, для продовження дії договору оренди на підставі частини 2 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування орендованим майном; відсутнє письмове повідомлення однієї зі сторін договору про припинення або зміну умов договору.
Істотне значення у даному випадку має зміст такого повідомлення, оскільки воно обов`язково повинно бути спрямоване на припинення або зміну умов договору оренди.
Тому, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.
Як вбачається із матеріалів справи, після закінчення строку дії договору (23.02.2020) позивач за певірсним позовом 05.03.2020 скерував на адреси відповідача повідомлення про припинення договірних відносин у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди. Зміст повідомлення спрямований на припинення договірних відносин у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди. Зокрема, орендодавець, з посиланням на умови договору, зазначав про зобов`язання повернути балансоутримувачу орендоване приміщення у належному санітарно-технічному стані на підставі акту приймання-передачі, провести до моменту припинення договору повний розрахунок по сплаті орендної плати, а у разі наявності заборгованості – погасити її у повному обсязі. Позивач також повідомив, що у випадку невиконання вказаних умов, управлінням нараховуватиметься неустойка за вказаним договором відповідно до вимог п.2 ст. 785 ЦК України.
Надіслання позивачем повідомлення № 2302-вих-17273 від 02.03.2020 ОСОБА_1 на вказані вище дві адреси підтверджується списком згрупованих рекомендованих відправлень від 04.03.2020, фіскальним чеком від 05.03.2020 та списком № 1182 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих.
Враховуючи наведені вище норми закону та умови договору, а також те, що зміст повідомлення свідчить про припинення договірних відносин у зв`язку із закінченням дії договору оренди, колегія суддів доходить висновку, що такий договір не був продовжений відповідно до пункту 4.7 договору.
Доводи відповідача про те, що він не отримував повідомлення № 2302-вих-17273 від 02.03.2020 не мають правового значення для вирішення даного спору, оскільки вказаними вище доказами підтверджується сам факт волевиявлення позивача на припинення договору з відповідачем. Крім того, вказане повідомлення надсилалось на адресу місця проживання ОСОБА_1 , вказану в договорі, і жодних доказів на підтвердження зміни свого місця проживання та повідомлення про це позивача відповідач за первісним позовом суду не надав. Колегія суддів звертає увагу, що Договором (п.4.7) та Законом України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено виключно обов`язок повідомити орендаря про припинення договірних відносин. Обов`язкової наявності підтвердження отримання такого повідомлення положення не містять.
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що договір оренди припинився 23.02.2020 внаслідок закінчення терміну, на який його було укладено, відповідач не виконав свого обов`язку щодо повернення предмета оренди, а тому первісний позов є підставним і підлягає задоволенню, тоді як у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. 
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач за первісним позовом був зобов`язаний відповідно до положень ст.ст.764, 777 ЦК, ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та п.4.5. Договору укласти договір оренди із ОСОБА_1 на новий строк, не заслуговують на увагу. Зокрема п. 4.5 Договору передбачено, що орендар, який має намір скористатися переважним правом перед іншими особами на укладення договору на новий строк, повинен повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди нерухомого майна через скерування на адресу управління комунальної власності департаменту економічної політики заяви з документами у порядку, визначеному відповідними документами міської ради.
Разом з тим, ОСОБА_1 подав заяву щодо укладення Договору оренди на новий строк 04.03.2020, тобто після спливу строку договору, при цьому жодних належних і допустимих доказів неможливості подання вказаної заяви в межах визначених строків апелянтом не надано, а подана ним медична документація також не свідчить про неможливість вчити такі дії. 
Доводи апеляційної скарги правильних висновків районного суду не спростовують. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу на рішення суду залишити без задоволення, а судове рішення – без змін.
Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із додатковим рішенням суду з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи, що підтверджується копією посвідчення № Довідки № НОМЕР_1 .
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Суд першої інстанції не врахував, що відповідач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, а тому є звільненим від сплати судового збору, відтак відсутні підстави для стягнення з нього судового збору на користь позивача. 
За таких обставин додаткове рішення суду слід скасувати.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1,2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення суду залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення задовольнити.
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 07 червня 2023 року залишити без змін.
Додаткове рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 серпня 2023 року скасувати.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 31.05.2024

Головуючий        
                                               
Судді