П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

22 квітня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/20311/23	

Перша інстанція: суддя Юхтенко Л.Р.,
повний текст судового рішення
складено 29.01.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
          
У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 та просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та не виплати позивачу додаткової винагороди відповідно до Постанови КМУ від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168) у розмірі 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходах за період 01 по 31.03.2022 року;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та не виплати позивачу додаткової винагороди на період дії воєнного стану відповідно до Постанови №168 у розмірі до 30000 грн за лютий, березень, квітень 2022 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду відповідно до Постанови №168 у розмірі 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходах за період 01 по 31.03.2022 року.
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду на період дії воєнного стану відповідно до Постанови №168 у розмірі до 30000 грн за лютий, березень, квітень 2022 року, з урахуванням фактично виплачених сум.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року у задоволенні позову було відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно військового квітка серії НОМЕР_3 позивач з 06.03.2020 року по 23.04.2022 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 32-33).
Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 09.03.2020 року №46 вважати таким, що прибув 06.03.2020 року з Військової частини НОМЕР_4 для подальшого проходження військової служби матроса ОСОБА_1 , з 09.03.2020 року зарахувати до списків особового складу частини (а.с. 27), та відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.04.2022 року №95 вважати таким, що вибув 23.04.2022 року до Військової частини НОМЕР_5 -В для подальшого проходження військової служби матроса ОСОБА_1 , з 23.04.2022 року виключити зі списків  військової частини (а.с. 28).
Представник позивача направляв до Військової частини НОМЕР_1 адвокатський запит від 20.04.2023 року та від 09.06.2023 року з проханням надати обґрунтовану відповідь про підстави та причини ненарахування та невиплати щомісячної доплати у вигляді додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, ОСОБА_1 за його безпосередню участь у бойових діях за період з 24.02.2022 року по квітень 2022 року. Також, у цьому запиті представник позивача просив надати довідку про грошове забезпечення у період з 24.02.2022 року по теперішній час та довідку командира військової частини про безпосередню участь військовослужбовця ОСОБА_1 в бойових діях. (а.с. 16-23).
Матеріалами справи підтверджено, що на адвокатський запит представник позивача отримав відповідь Військової частини НОМЕР_1 від 19.07.2023 року №788, в якому повідомлено, що за довідкою про доходи слід звертатися до військової частини НОМЕР_2 та додано копію довідки від 09.06.2023 року №330/78, копія запиту від 10.07.2023 року №745 та витяги із наказів (а.с. 24).
Згідно довідки, виданої Військовою частиною НОМЕР_4 від 09.06.2022 року №330/78, матросу ОСОБА_1 , який проходить службу в Військовій частині НОМЕР_1 , останній приймав безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії): з 01 березня по 31 березня 2022 року. Підстава: Бойове розпорядження начальника гарнізону оборони міста Миколаїв від 01.03.2022 року №2022/1-дск ОКП –МИКОЛАЇВ, Бойове розпорядження командира Військової частини НОМЕР_4 від 01.03.2022 №1-дск, клопотання командира Військової частини НОМЕР_1 від 08.06.2022 року №316. (а.с. 26).
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.03.2022 року №61 матросу ОСОБА_1 нараховано додаткову винагороду за період з 24.02.2022 року по 28.02.2022 року у розмірі 5357,14 грн. та за період з 10.03.2022 року по 25.03.2022 року в розмірі 24193,55 грн; відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.04.2022 року №75 матросу ОСОБА_1 нараховано додаткову винагороду за період з 26.03.2022 року по 31.03.2022 року у розмірі 5806,45 грн.; відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.04.2022 року №95 матросу ОСОБА_1 нараховано додаткову винагороду за період з 01.04.2022 року по 23.04.2022 року у розмірі 23000 грн.
Судом також встановлено, що Військова частина НОМЕР_1 перебуває на грошовому забезпеченні у Військовій частині НОМЕР_2 .
Крім того, суд 1-ї інстанції на закритому судовому засіданні дослідив оригінал листа командира Військової частини НОМЕР_4 від 16 липня 2022 року №119дск, відповідно до якого позивач не прибував у відрядження до Військової частини НОМЕР_4 та на Військову частину НОМЕР_1 покладалось завдання з охорони та оборони об`єкта, розташованого у АДРЕСА_1 . 
Також, судом 1-ї інстанції було оглянуто вахтовий журнал Військової частини НОМЕР_1 за період з 01 по 31 березня 2022 року та встановлено, що за цей місяць особовий склад безпосередню участь у бойових діях не брав. За місяць 4-5 разів була здійснена попереджувальна стрільба на попередження підозрілих осіб та певні профілактичні заходи, 30 березня 2022 року особовий склад убув у місце розпорядження, тобто до м.Одеса.
Вважаючи, що відповідачами було не в повному обсязі виплачено йому додаткову винагороду відповідно до Постанови №168, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено, що відповідачем – Військовою частиною НОМЕР_1 не було допущено протиправної бездіяльності щодо нарахування позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 в розмірі 30000 грн щомісячно пропорційно відпрацьованому часу.
Також суд зазначив, що довідка, видана Військовою частиною НОМЕР_4 від 09.06.2022 року № 330/78 є недостатнім документом для обчислення додаткової винагороди до 100000 грн, оскільки не надані інші документи, які б підтверджували безпосередню участь позивача як військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби, здійснює Закон України від 25.03.1992 року №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону №2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі статтею 40 Закону №2232-ХІІ гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.
Статтею 1 Закону України від 20.12.1991 року №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон №2011-ХІІ) визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч.1,4 статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються КМУ, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації" в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022 року, який неодноразово продовжувався та триває до теперішнього часу.
28 лютого 2022 року КМУ прийнято постанову №168, пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до     30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах (в редакції на дату виникнення спірних правовідносин).
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Так, з вищенаведеної правової норми вбачається, що відповідно до пункту 1 Постанови №168 підставою для виплати військовослужбовцям додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень є те, що військовослужбовці:
1) беруть безпосередню участь у бойових діях;
2) забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
При цьому, апеляційний суд зауважує, що наявність однієї із наведених вище підстав повинна бути підтверджена документально.
Тобто, за відсутності документального підтвердження неведених вище обставин право на отримання додаткової винагороди у підвищеному розмірі до 100000 грн. не виникає.
Відповідно до пункту 2-1 Постанови №168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Відповідно до Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 року №912/а/29, під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів» слід розуміти виконання військовослужбовцем: бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави в районі ведення воєнних (бойових) дій; виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей; виконання бойових завдань у районах бойових дій з виявлення повітряних цілей та ін.
Відповідно до п.3 Окремого доручення, документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, визначається на підставі: бойового наказу (бойового розпорядження); журналу бойових дій, рапорту командиру підрозділу.
Постановою №168 визначено 2 види додаткових доплат до грошового забезпечення військовослужбовців під час дії воєнного стану:
до 30000 грн. - військовослужбовцям, що обраховуються пропорційно, виходячи із календарного періоду проходження служби військовослужбовцем, тобто для отримання грошових коштів по даній категорії, військовослужбовцю за розрахунковий місячний період необхідно фактично нести службу;
до 70000 грн. (без урахування попередніх 30000 грн.) військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів протягом місяця.
Разом з тим,  з матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.03.2022 року №61 матросу ОСОБА_1 нараховано додаткову винагороду за період з 24.02.2022 року по 28.02.2022 року у розмірі 5357,14 грн. та за період з 10.03.2022 року по 25.03.2022 року в розмірі 24193,55 грн; відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.04.2022 року №75 матросу ОСОБА_1 нараховано додаткову винагороду за період з 26.03.2022 року по 31.03.2022 року у розмірі 5806,45 грн.; відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.04.2022 року №95 матросу ОСОБА_1 нараховано додаткову винагороду за період з 01.04.2022 року по 23.04.2022 року у розмірі 23000 грн. 
Таким чином, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції, що відповідачем - Військовою частиною НОМЕР_1 не було допущено протиправної бездіяльності щодо нарахування позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 в розмірі 30000 грн щомісячно пропорційно відпрацьованому часу, а тому відсутні правові підстави для задоволення таких позовних вимог та зобов`язання відповідача Військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування вказаної додаткової винагороди за період за лютий, березень, квітень 2022 року.
Щодо частини позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду відповідно до Постанови №168 у розмірі 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходах за період 01 по 31.03.2022 року, колегія суддів зазначає наступне.
З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, було прийнято рішення Міністра оборони України від 25.03.2022 року №248/1298 (далі – Рішення №248/1298), зі змінами внесеними Рішенням від 18.04.2022 року №248/1529, яке було доведено командирам (начальникам) військових частин телеграмою.
Згідно з пунктом 1 Рішення №248/1298 під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів», слід розуміти виконання військовослужбовцем: 
- бойових завдань у складі  військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій; 
- бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення створених (діючих) угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями; 
- бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; 
- завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях, тимчасового окупованих (захоплених) противником; 
- бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою (у тому числі поза межами районів ведення бойових дій); 
- бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) (у тому числі поза межами районів ведення бойових дій); 
-виконання бойових завдань з ураження повітряних цілей (у тому числі поза межами районів ведення бойових дій); 
- здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою (у тому числі поза межами районів ведення бойових дій;
- здійснення заходів з виводу сил та засобів з під удару противника ( ут.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
- виконання  бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, морськими суднами в морській, річковій акваторії (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій).
Дослідженими доказами по справі підтверджено, що  бойовим завданням особового складу частини, в якій позивач проходив військову службу, у період з 01 по 31 березня 2022 року було охорона об`єкта, розташованого у м.Миколаїв.
Таким чином, виходячи із завдання особового складу частини та змісту пункту 1 Рішення №248/1298, саме бойові завдання з відбиття збройного нападу (вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою (у тому числі поза межами районів ведення бойових дій)  буде вважатися безпосередньою участю військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
Судом 1-ї інстанції на закритому судовому засіданні було досліджено вахтовий журнал Військової частини НОМЕР_1 за період з 01 по 31 березня 2022 року та встановлено, що за цей місяць особовий склад частини безпосередню участь у бойових діях не брав. За місяць 4-5 разів була здійснена попереджувальна стрільба на попередження підозрілих осіб та певні профілактичні заходи, 30 березня 2022 року особовий склад убув у місце розпорядження, тобто до м. Одеса.
Крім того, матеріали справи не містять доказів, що позивач був відряджений до Військової частини НОМЕР_4 у спірний період (з 01.03.2022 по 31.03.2022 року).
Більш того, згідно наказу №1 командира Військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2022 року ОСОБА_1 перебував на службі у цій військові частині на відповідній посаді та отримав додаткову винагороду у розмірі 30000 грн пропорційно дням участі з 01.03.2022 року по 25.03.2022 року (а/с 116).
Зазначена інформація підтверджується листом командира Військової частини НОМЕР_4 від 16 липня 2022 року №119дск (дослідженим судом 1-ї інстанції на закритому судовому засіданні), яким підтверджено факт того, що позивач не прибував у відрядження до Військової частини НОМЕР_4 та те, що на Військову частину НОМЕР_1 покладалось завдання з охорони та оборони об`єктів.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції, що довідка, видана Військовою частиною НОМЕР_4 від 09.06.2022 року №330/78 є недостатнім документом для обчислення додаткової винагороди до 100000 грн, оскільки не надані інші документи, які б підтверджували безпосередню участь позивача як військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов правильного висновку щодо спірних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		А.Г. Федусик	
Судді	  	А.В. Бойко    О.А. Шевчук